Potřeba tance existovala dávno předtím, než jsme se stali lidmi.
Podle evolučních biologů používali první lidé tanec k tomu,
aby podnítili spolupráci nutnou k přežití.
Podle studií mají všichni nejlepší tanečníci současnosti
dva specifické geny spojené se skvělými mezilidskými schopnostmi.
A i když tanec zachránil náš druh, nedokázal zachránit
malou truhlářskou firmu v Miami před ekonomickou tsunami globální pandemie.
Mike Lane se tak stejně jako mnoho dalších čtyřicetiletých bělochů ocitl sám.
Zmítal se v moři neúspěšných vztahů a nesplněných snů.
Hej? Haló!
Sem nikdo nesmí.
Aha. Pak byste tu ale neměl být ani vy, ne?
Vtipný. Oblečte se a začněte vykládat. Náklaďáky už jsou tady.
Fajn.
59 % VELRYB POZŘELO PLASTICKÝ ODPAD
Žije teď v Miami, nebo...
Do Londýna se vrátit nemůže, tam žije Roger.
Má tam dceru, musí se vrátit.
Roger to chce urovnat, aspoň podle Boba.
Měla to zrušit a ne se tady ploužit jako zombie.
-Souhlas. -A tady ji máme.
-Ahoj. -Díky moc. Tohle je vážně krása.
-Díky za příspěvky. -Vypadáš naprosto úchvatně.
-Skotskou, prosím. -Na ledu?
Čistou.
Jste spokojená?
S tou beneficí. Vypadá to tak.
Nikdo neví, co je to Big Blue Rescue Project,
a přesto mi každý rok dávají peníze.
Lidi se rádi dívají na to, co nemůžou mít.
Asi ano.
-Dvě vodky se sodou, brácho. -Dvě vodky se sodou.
-Tak co ty na to? -Jo, zní to dobře.
-Nechodil jste na Floridskou státní? -Na státní? To vážně ne.
Určitě jsem vás už někde viděla.
Nevím kde, pardon.
-Neděs ho, miláčku. -Neděsím.
Sakra, už vím. Fakt si nevzpomínáte?
-Nevím, v mým obchodě? -Ne. Byl jste polda.
-Jméno? -Kim.
Jo, to už bylo kdysi dávno.
-To jo. -Jo, už si vzpomínám.
-Hezky, zlato! Zatknul jste ji? -Ne, pustil jsem vás s varováním, viďte?
Byla to moje zasvěcovací party. Vážně jsem vyváděla.
Teď už nevyvádíte?
-Ne, daří se mi. -Dobře.
Jsem součástí Maxina právního týmu. Přišla jsem ji podpořit.
-Bezva. Co za právo praktikujete? -Rodinný. Ale specializuju se na rozvody.
-Rád jsem vás viděl. -Nashle za 10 let.
-Tak buďte hodná. -Vynasnažím se.
Číšníku! Paní Rattiganová si s vámi chce promluvit.
-Ještě jsme neskončili. -Neslyšel jste? Chce vás hned teď vidět.
Kecy. Mně to vysvětlovat nemusíš, jasný?
Vysvětli to Zadie.
Madam?
Ne, to mi není příjemné a neudělám to.
Protože to je rande s gardedámou. Nejsem hloupá, Rogere.
Měl jsem za vámi přijít. Mám počkat venku?
Nechci tě vidět, jasný?
Už to pochop, budeme spolu mluvit jedině v přítomnosti právníků.
-Číšníku? -Promiňte, poslali mě sem.
-Ano. Vraťte se, prosím. -Dobře.
Jo?
Takže...
Děláte rád číšníka?
Jasně. Ale živím se něčím jiným.
A čím se živíte?
Jo, to je dlouhej příběh. Potřebovala jste mě?
Jo.
-Jak se jmenujete? -Mike.
-Ráda vás poznávám, Mikeu. -I já vás.
Kolik?
Kolik za co?
Však víte. Nenuťte mě to říct nahlas.
Tohle dělám poprvé a není mi to zrovna příjemné.
Nevím, o čem to tady mluvíte.
Kim mi řekla, že vás zná a že jste býval tanečník.
-To vám řekla Kim? -Jo.
Aha.
Podívejte, to já už nedělám.
-Jak se jmenujete? -Max.
Max, rád jsem vás poznal. Díky za...
Moc se vám omlouvám. Nechtěla jsem vás urazit.
-Neurazila, nebojte. -Nemám tušení, co dělám.
Taková normálně nejsem. Ale měla jsem mizernej den a mizernej týden...
A mizernej měsíc a mizernej rok.
To i já. Vítejte v klubu. Nebojte, neurazila jste mě.
Dobře.
-Rád jsem vás poznal. -Tak, řekněme...
Kdybyste to měl udělat naposledy.
Kolik byste si za to účtoval?
Kolik bych si za to účtoval?
Šedesát táců. Možná.
-Šedesát tisíc dolarů? -Jo, řekněme, že šedesát.
Děláte si prdel? Má to bejt bláznivej taneček.
To vám říkala Kim? Že to byl bláznivej taneček?
Jo. Že je to bláznivej taneček a že mě to přivede na jiný myšlenky.
A jestli má pravdu, zaplatím vám maximálně šest.
Cože? To myslíte vážně? Zaplatíte mi za tanec šest táců?
Jo, ale bez šťastnýho konce.
Tak platí?
Odcházíte?
-Víte, že mám ochranku. -Jo.
Co to vyvádíte?
Potřebujete se napít.
Jo, to vážně potřebuju.
-Proč mi přesouváte květiny? -Budou se líp vyjímat tady.
Máte fakt krásnej barák.
-Díky. -Jsou tu samý kvalitní věci.
Předěláte mi to tady?
Možná. Pustíte hudbu?
Dopijte svůj drink.
Nevím, jestli skutečně chápete, co jste si koupila,
ale stejně vám to dopřeju.
-A pokud vás vytáhnu z komfortní zóny... -Vrazím vám facku, zatraceně.
To klidně můžete. Perfektní.
Můžu se vás dotknout?
Pokud chcete.
-Díky. -Nevíš, co jsem řekla.
Cože? Jo, vím.
-Tak co jsem řekla? -Že se hýbu jako voda.
Nechtěla jsem, abys tomu rozuměl.
Tak buď opatrnější s tím, co říkáš. Nezapomeň, že jsem z Floridy.
Kdybych věděla, jaká bude dnešní noc...
mileráda bych ti těch 60 tisíc zaplatila.
To je fuk, stejně si od tebe nic nevezmu. Ani těch šest táců.
Kdo jsi?
Nevím. Co tím myslíš?
Pojeď se mnou do Londýna.
-Co je v Londýně? -Můj život.
Já myslel, že tohle je tvůj dům.
To sice je, ale nejsem tady doma.
Max, nemůžu jen tak odjet do Londýna. Jsem tady zaneprázdněnej.
Mám toho až nad hlavu. A mám tady práci. Nemůžu jen tak odjet.
V Londýně ti seženu mnohem lepší práci.
-Seženeš mi... -Jo, něco jsem pro tebe vymyslela.
Je to kreativní práce. Stačí, když se mnou na měsíc odjedeš
a dám ti těch 60 tisíc.
-Nemůžu opustit svůj život... -Můžeš. Poslouchej.
Na celej měsíc fakt ne.
Pojeď se mnou a když nebudeš ve svojí komfortní zóně, pak...
-Ti vrazím facku? -Přesně tak.
Pojď.
Díky.
-Co to děláš? -Se zeleninou si fakt netykám.
-Jak to, že máš teda takový tělo? -Nevím, asi díky genům. Díky rodičům.
Jak to, že jsi tak bohatá?
-Asi díky genům. -Jo?
-Ne, Rogerova rodina dělá v médiích. -To je cool. Jako v telce a tak?
-Ne, spíš všechno vlastní. -Aha.
Tak co se teda pokazilo?
Naše manželství.
-Jsi ženatý? -Byl by problém, kdybych byl?
Ne. Tohle je stoprocentně jen obchod.
Pořád mluvíš o nějaký "práci" pro mě. Ale vždycky vynecháš, o jakou práci jde.
Je to něco, pro co jsi byl předurčený.
Dobře. Říkal jsem ti to jasně, už netancuju.
Pak můžu říkat, že poslední tanec Magic Mikea byl pro mě.
Tak za co dalšího mi teda platíš?
Spát spolu nebudeme. To vůbec nepřichází v úvahu.
-Proč? -Víš, Mikeu, myslím, že máš...
i jiné nadání. A do něj jsem investovala.
Jenom mě vyslechni.
Koupila sis mě na měsíc. Takže když například řekneš:
-"Skoč," zeptám se: "Do jaký postele?" -Podívej, včerejší noc byla...
dost kouzelná. Bylo to úžasný.
Tak to neposerme.
-Dobře? -Dobře.
A mimochodem, ne, nejsem.
-Co? -Ženatej.
Dobře. Jseš teď zadanej?
Ne. Já a vztahy, to k sobě moc nejde.
-Jo, to chápu. Tak na svobodu. -Na svobodu.
Pane, ten hnědý koš je na věci do čistírny
a ten béžový na běžné praní.
Do čistírny asi nic dávat nebudu a mimochodem,
-dovedu si prát sám. Kde je pračka? -To by paní Mendozová nedovolila, pane.
-Klidně mi říkej Mikeu. -Jak chcete, pane. Ona místnost je tady.
Toaleta, pane.
-Jasně. Tušíš, co tady do prdele dělám? -Bohužel ne, pane.
-I kdybys to věděl, neřekneš mi to, co? -Lhal bych, kdybych řekl, že nelžu, pane.
Jsem Mike, chlape. Říkej mi Mikeu.
Nuže, "Mikeu", paní Mendozová lidi ráda překvapuje.
Vyzvednu vás v půl.
Vyzvedne mě v půl na to překvápko, bezva.
VELKEJ RICHIE MOBIL
Sakra.
Nerada Victorovi přiznávám zásluhy, je pak nesnesitelný.
Ale nevlastnila bych to místo, kam teď jedeme, kdyby mě nepřesvědčil,
abych o něj při rozvodu bojovala.
Její jedinou další možností byla pískovna a štěrkovna.
Chtěla jsem ho získat především proto, že moje tchyně
se ho nechtěla vzdát. Ale teď jsem pro něj našla účel.
-Jestli tam jedeme, co tam budu dělat já? -No...
Předstírej, že je dneska Štědrý den a že si právě rozbalíš dárky.
Oukej.
Victore, říkám si, že bychom se napřed měli zastavit v Liberty's. Co ty na to?
Ale dal bych vědět Hardžovi, aby se mentálně připravil.
Dobrý nápad.
Co je to Hardž?
-Ahoj, Hardži. -Dobrý den, paní Rattiganová.
Teď už jsem slečna Mendozová.
Tak kde je ten velkej "projekt"?
To nestojí tolik. Kolik to je v dolarech?
-O jednu nulu míň, nebo... -Rozkošný.
Víš, co dělá Victor?
-Takže ti to tady patří? -Teď už ano.
Když byla tahle hra uvedena v roce 2004, majitel divadla
se bláznivě zamiloval do jedné nesmírně nesebejisté herečky. A takhle...
tady začal můj milostný příběh s Rogerem a tady taky skončí.
Asi se mu líbil tvůj výkon.
Řekla jsem tři věty.
Rozhodně jsi na to vhodně oděný.
Tak buď v klidu a užij si to.
Tohle je jediné překvapení. Ale bude se ti to líbit.
Přísaháš?
Platí.
-Slečno Mendozová, jako vždy přesně včas. -Mám půlhodinové zpoždění.
Jako vždy. Je tohle...
Jo. Mikeu, tohle je Woody, nejlepší inspicient v Londýně.
Nepřeháněj. Chci naplnit tvoji vizi, šéfe.
Moji vizi?
Tvoji vizi. Pojď.
Krucifix.
-No ty jo. -Přesně na čas.
Hughu, zkusíme to znovu, protože si nejsem jistej.
Začněte od začátku scény a vložte do ní trochu víc...
O čem je ta blbost?
Další kravina o tom, jestli se vdá z lásky, nebo pro peníze.
-Vybere si lásku, nebo peníze? -Není to jedno?
Pravá otázka zní, proč má pocit, že si musí zvolit?
Nepamatuju si text.
Přece ti to tady patří, ne? Proč jim tohle prostě neřekneš?
-Je tady někde scénář? -Jessico, máš scénář?
Tohle je báječný plýtvání časem, co?
Výborně, lidi. Všichni jste byli naprosto bezchybní, díky.
Nemluvte, do prdele.
Maxandro, moc se ti omlouvám. Neviděl jsem tě.
Ráda tě znovu vidím.
-Matthewe. -Správně.
-Režíruju to. -Jistě.
-Čemu vděčíme za tvou návštěvu? -Chci vám něco oznámit.
Tak povídej.
Kdybych to řekla jenom tobě, nebylo by to oznámení.
To asi ne. Věnujte mi pozornost, vážení!
Tohle je Maxandra Rattiganová, manželka našeho majitele a...
Vlastně jsem Maxandra Mendozová a jsem majitelkou tohoto divadla.
Chci vám všem oznámit, že představení Isabel Ascendant se ruší.
-S okamžitou platností. -A proč, krucinál? Máme pořád vyprodáno!
Klid. Jenom to na čtyři týdny vylepšíme.
Bude to evoluce. Zjevení!
A nikdo nemá padáka.
-Ježíši. -Až na...
-Matthew. -Ano, až na Matthewa.
Matthewa nahradí geniální nový choreograf,
kterého jsem nedávno objevila v Miami. Z jeho umění jsem se cítila...
Nedokážu to popsat. Bylo to jako čistá extáze.
A chci, aby přesně za měsíc každá žena, co vejde do tohoto divadla,
cítila stejnou extázi jako já.
Aby se povznesla. Aby se osvobodila.
Takže vám bez dalších okolků představuju vizionářského umělce,
který mě tak hluboce inspiroval a který nás dopraví do země zaslíbené.
Dámy a pánové, Michael Jeffrey Lane.
Jak je?
Jak se bude Roger tvářit, až tohle uvidí.
To stojí za všechny prachy.
Jo, ale mohla jsi mě trochu připravit, než jsi mě předhodila těm vlkům.
-Až moc bys nad vším přemýšlel. -Aspoň bych neměl v hlavě vymleto.
A z čeho jseš tak nadšená? Všichni dali výpověď.
Nepotřebujeme herce, ale tanečníky.
A nemusela jsem je vyhodit. Ušetřili jsme tisíce na odborových poplatcích.
-Víc peněz pro tebe. -Jo, ale... Podívej, bez urážky,
jsou i snazší způsoby, jak se kdovíproč pomstít manželovi, než striptýzovou show.
Nejsem zhrzená žena a tohle není striptýzová show.
Londýn zažije skutečný tsunami.
Oukej. Jsem pro. Ale jenom myslím, že sis to ne...
Copak to nevidíš? Lidi jsou otupělí, odtažití a neprojevují city.
Probudíme je vlnou vášně, jakou ještě nikdy necítili.
Dobře, ale zapomněla jsi na jednu drobnost.
O režírování divadla vím prdlajs.
-A proto máš mě. -Co?
Bude to historická spolupráce na jeden večer mezi jevištěm a...
-Tangy? -Nevím.
-Přesně. -A ty jsi kdo, kruci?
-Nevím, kdo jsi ty? -Zadie, co tady děláš?
-Moje dcera Zadie. -A hergot. Ahoj, rád tě poznávám.
-Měli jsme teď někde být, Maxandro. -Bože můj, moc se ti omlouvám.
Úplně jsem ztratila přehled o čase. Moc se ti omlouvám.
To vidím. A proč jsi ztratila přehled o čase?
Vyřizovala jsem nějaké záležitosti s novým režisérem Isabel Ascendant.
-Tohle je Michael Jeffrey Lane. -Jo, tak se nejmenuju. Ale...
-Přidává ti to na vážnosti. -Jsem Mike Lane.
-Potřebuješ další jméno. -Spíte spolu?
-Zadie! -To je docela vtipný.
-Tvoje máma mi platí za to, že ne. -Nespíme spolu.
Ale než si tady zvykne, bude bydlet u nás v domě, dobře?
Jak příhodné. Mikeu, co plánuješ udělat se třetím dějstvím?
Jo, bude tam.
Plánoval jsem, že třetí dějství udělám jako...
Všichni ví, že ta hra má značně zastarale a bolestivě misogynní závěr.
Správně. A právě proto bude naše verze tak vzrušující.
Přesně to budou diváci čekat. A místo toho uvidí,
že žena může mít, cokoli a kdykoli to chce.
A tomu věříš odkdy?
-Od doby, co toto téma prozkoumáváme. -Jo, s tvou matkou tohle prozkoumáváme.
Jsi ve své další životní fázi, že?
-Zlatíčko, nemáš domácí úkoly? -O čem to mluvíš?
Každých pár let začne nový projekt.
Může to být charita, dokument, nová nejlepší kamarádka.
-Aha. -Pokaždé je jako úplně nový člověk.
A? Tak mě zažaluj za to, že prozkoumávám sama sebe a svůj přínos světu.
Nic z toho nikdy nespatřilo světlo světa. Vždy kvůli nějaké překážce.
Říkáme jí Královna prvního dějství. Měly jsme být u terapeuta. Podle něj zkouší
tyto nové osobnosti, aby unikla pocitu viny za...
Už jsem ti řekla, jak moc mě mrzí, že jsem tam nedorazila. Přeobjednám nás.
Sice neovládám fráninu jako vy, ale jste obě zasraně sprostý.
Promiň.
-Bylo mi potěšením, Mikeu. -Nápodobně.
Zadie, počkej, neodcházej. Nedala by sis dort? Zlatíčko.
Máte se?
ISABEL ASCENDANT JE PROPADÁK
Než jsi mi to poslala, nevěděl jsem to. Technicky vzato na to má právo.
Netuším. Možná mi to řekne Zadie.
Jak mám tu dohodu změnit?
Matko, myslím, že tohle bys měla řešit sama.
Nemůžu se nechat zatáhnout do sporu. Ne kvůli tomuhle a ne teď.
-Čus! -No ty vole! Skeptici, on furt žije!
-Bezva. -Jak se máš, chlape? Jo, já vím.
Omlouvám se, vím, že jsem se vám všem vyhýbal. Soráč. Já...
Je to dlouhej příběh, jsem v Londýně. Chci, abyste věděli,
že vám ty peníze za pár týdnů vrátím.
Nech toho. Kolikrát ti musíme říkat,
že nám nic vracet nemusíš. Byla to investice.
Já vím. I když to pořád opakujete,
není mi jedno, že jsem vyhodil peníze kamarádů z okna.
Ne. Peníze jsou jako voda, Mikeu. Proudí oběma směry.
-To máš pravdu, ale i tak. -Jo, ale zakecali jsme to hlavní.
Proč jseš v Londýně?
Nevím. Krátká verze je,
že jsem dělal číšníka na jedný charitativní akci.
Na konci večera jsem jedný bohatý paničce zatancoval na klíně
a teď bydlím v jejím domě v Londýně. Budu dělat show
v jednom slavným divadle, co jí patři.
Cool. Sexuální práce není nic, za co by ses měl stydět, Mikey.
Obzvlášť když je to živá show.
Díky, Tarzane. Jenom vám chci říct, že vám vrátím vaše peníze.
Nevím, s čím přesně jsem souhlasil, tak to snad dobře dopadne.
Mikey, to jsou skvělý zprávy. Včera jsem se díval na tvůj horoskop.
Právě jseš v cyklu Jupitera, kterej nastává jednou za 33 let.
To jsem nevěděl. Ale to asi hodně vysvětluje.
Jo. Takže ať už teď cejtíš jakejkoli existenciální zmatek,
jde o zasvěcení a vymazání minulosti, aby ses mohl seberealizovat.
-Upřímně, snažím se hlavně přežít. -Přežít? Brácho, jseš na volný noze.
Magic Mike se vrací na scénu.
Já ale ani netancuju. Jenom to dávám dohromady.
Asi jsem režisér. Jsem tady jenom na měsíc.
Děláme jenom jednu show. Aby se pomstila svýmu exmanželovi. Je to fakt na hlavu.
Na to se vyser, je prachatá.
Věř mi, vydrž to, jasný?
Podívej se na mě, jsem glorifikovanej venčitel psů, hergot.
Hlavně se musíš ujistit, aby se jednoho dne neprobrala a najednou
tě nechtěla vykopnout z baráku. Na to ti můžu kdyžtak dát spoustu tipů.
Oukej. Psy nemá, takže je to možná dobrej nápad.
Cítím to. Cítím to na solar plexu, brácho.
Tohle je tvoje dharma. Nech se unášet proudem.
Victore? Co tady děláš?
Čekám na svýho zákazníka, zatraceně. Zrovna telefonuje.
A to tě někdy zastavilo?
Chybíte mi, kluci.
-Můžu dál? -Jo.
To je ona?
-Nevyrušujeme tě? -Ne, jenom jsem hledal inspiraci.
Taky jsem něco hledala. A pojď se podívat, co jsem našla.
Podívej na to.
Není úžasnej?
Jeho pohyby mají tak vrozenou eleganci a inteligenci.
A zároveň je v něm cosi divokého.
Něco zvířecího.
Je neuvěřitelnej.
Přesně tohle potřebujeme. Profesionální tanečníky, ne striptéry.
Jo, ale jako režisér ti slibuju,
že vím přesně, co potřebujeme.
To se mi fakt líbilo.
-A co? -"Jako režisér."
Začínáš se do toho vážně vžívat.
Je to pro tebe přirozený.
Je vidět, že už máš svoji vizi.
A určitě souhlasíš, že tohle by bylo fantastický.
-Jo, je skvělej. -Pro tu show.
-Jo, určitě. Ale... -Antonia potřebujeme.
Je výbornej. Ale je taky v Itálii.
-V Říme. -Přesně. A já nemůžu...
Nemám čas ho hledat v Římě a pak ho dopravit až sem.
Ne, to je naprosto vyloučeno. Ale proto máš geniální produkční!
Přiletí ve čtvrtek. Pokud ho kreativně schvaluješ.
Jasně, když ho chceš, pak ho schvaluju.
-Kreativně, samozřejmě. -Jsem tak nadšená.
-Jsi taky nadšený? -Jo, to si piš.
-Nezníš tak. -Jsem vážně nadšením bez sebe.
-Já samým nadšením asi ani neusnu. -Ne?
Dobrou noc.
-Sladké sny. -Tak jo.
-Počkej, kam jdeš? -Do postele?
-Musíme najít ještě 10 dalších tanečníků. -A na to máme Renatu. Dobrou noc.
Podle tvých pokynů jsem shromáždila ty největší talenty
z nejrůznějších pohybových disciplín. Všichni ti dychtí udělat radost
-a jsou fyzicky zdatní, jak sis přála. -Výborná práce jako vždy, Renato.
Max nedokázala vysvětlit úplný rozsah svých pocitů,
ale věděla, že překročila jakýsi zvláštní Rubikon.
Zoufale chtěla vědět, proč se tak cítí,
takže si pořídila celou řadu knih o historii tance.
Pro Mikea nemělo divadlo Rattigan žádnou symbolickou váhu.
Bylo to zkrátka místo, kde musel pracovat.
Připomínal si, že aby něco mohl dokončit, musí to napřed začít.
Maxandra najednou viděla divadlo Rattigan jinak.
Dřív existovalo pouze v minulosti, nyní bylo zdrojem obnovy.
-Zdravíčko! -Ahoj!
Jste připravený navždycky změnit divadlo?
-Jo! -Jo.
Klid, zatím jsme udělali leda tak velký prd.
Všichni jste nesmírně talentovaný. To vám nikdo neupře.
Vybrali jsme si vás, protože přinášíte něco jedinečnýho, co jsme ještě neviděli.
Jasný? Ale mám na vás otázku.
Zvedněte ruku, pokud jste se někdy svlíkli do naha před tisícovkou žen?
Přesně tak.
Chcete zjistit, jak rychle vás skupinka maminek přiměje k tomu,
abyste se schovali do kouta a přáli si, abyste se nenarodili?
To se vážně může stát. Zažil jsem to. A stane se to raz dva.
Nedokážu uvěřit, že to řeknu nahlas, ale máme jeden měsíc.
Jo.
Na to, abychom z vás udělali tu nejlepší skupinu striptérů,
jaká se kdy na planetě Zemi sešla.
Budete dřít tak, že z vás bude stříkat pot a krev a ani se vám nepostaví.
A pokud se nám to podaří,
budete mít úplně jinej problém.
Budete se muset naučit ochránit se před apokalypsou nadržených zombies.
-Nějaký otázky? -Já bych jednu měla.
Je možný ušukat zombie k smrti? Nebo jdou zabít jenom kulkou do hlavy?
-Promiň, ale co tady děláš? -Technicky vzato jsi mě nevyhodila.
Takže furt pobírám plat.
Promiň, měla jsem se vyjádřit jasněji.
Pořád ti platím, ale už nepotřebujeme tvoje služby.
Dělala jsem si planý naděje. Ale vážně mě inspirovala vize našeho novýho rejži.
A co jsem řekl?
-Neřekl nic. -Nejde o to, co jsi řekl, ale kým jseš.
Víš, jak dlouho už sním o tom, že sem někdo těma dveřma vejde
s plamenometem v ruce a spálí tuhle díru na popel, do prdele?
Příčí se mi hrát lady Isabel. Posledního půl roku
chci tu namyšlenou puritánku uškrtit.
Ježíši Kriste, ženská. Koukej se vzchopit.
Jseš bohatá, tak do města pošli zasranej kočár a kup si každýho schopnýho chlapa,
vojáka a námořníka. A vůbec neřeš, kterýmu nudnýmu staříkovi
upíšeš svůj život, a s každým z nich si krásně a obstojně zašukej!
Ale tohle je fakt dobrá a stabilní práce,
-takže tohle obvykle neříkám nahlas. -To bylo poetický. Budeš sedět v publiku.
-Woody, pošli jí pozvánku. -Furt se to jmenuje Isabel Ascendant, ne?
Je to jenom trik, jak sem dostat publikum. Uvidí něco jinýho.
Co takhle použít skutečnej začátek tý hry?
Bude to vážně velký překvápko.
A upřímně, jestli chceš představení o tom, že ženy dostanou, co chtějí,
není šovinistický, že v něm nehraje žádná ženská?
-Jsem šovinistická? -Ne.
-Jsem feministka. -Jasně.
To já jsem ten plamenomet. Tohle celý byl můj nápad.
Slyšeli jste, je plamenomet. Budeš Isabel, když už jsi byla přijatá jako Isabel.
Jsem nadšením bez sebe. Moc vám děkuju.
Budeš taky tancovat?
Ne, jenom režírovat. Že jo?
Škoda.
Když teď opět máme hlavní představitelku,
možná by nás pan režisér měl provést prvním dějstvím.
Jo, první dějství, jdeme na to.
Vstoupí Jackson, manželův sexy kamarád z nižší třídy. Co řekne?
Harold tvrdí, že prý letos nechceš jet do Calais.
-Calais mě k smrti nudí. -Theo?
-Nezájem. Prostě pojedeš a basta. -Perfektní. Hudba.
Nechte toho. To ne.
-No tak, Mikeu. Dost! -Zastavte to! Co se děje?
-Nemůžou po ní zničehonic začít tancovat. -Já jsem kurevsky pro.
-Copak o to nejde? -Ne. Nemůžeš přerušit děj hry.
Silná ženská postava musí mít nějaký cíl. Měli bychom vědět, co chce.
Dobře. A co podle tebe chce?
-Nevím. Ale vím, že nechce tenhle život. -Takže chce utýct pryč?
-To nemůže. -Proč? Je svobodnej člověk, ne?
-Má rodinu. To by mělo následky. -Jasně. Takže jde o prachy.
Kdyby jenom o ně. Přišla by o přátele a o příležitosti.
O svou identitu. Celý svět by se jí zhroutil před očima.
Mně přijde, že chce odejít.
-A chce dobrý péro! -To asi taky.
Tohle představení není jenom o šukání.
Musí vyřešit svoje dilema. Nesestoupí k ní nějaký kouzelný jednorožec,
co by jí splnil její nejdivočejší fantazie.
Cože?
To není ten nejhorší nápad.
-To ani omylem. -Vyslechni mě. Co takhle...
-Kde mám sehnat koně, do hajzlu? -A co takhle caballito? Maličkej kůň.
-Na caballita nemáme rozpočet. -A co kdyby ten kůň nebyl vidět?
Ne, obráceně.
Ne.
Jak dlouho už tam stojíš?
-Dostatečně dlouho. Smím? -Jo.
Pro Max a toho Rogera pracuješ už dlouho?
Krásných 18 let.
Jaký jsou ty kamarádi, za kterýma dneska jedeme?
Jsou rádi, když se věci nemění, pane.
Jasně.
Jak vypadám? A neříkej mi žádný kecy.
Víte...
v kravatě by se vám vysmáli.
No ty kráso.
-Co? -Ty! V tom obleku.
To vypadá vážně draze.
Nemáš ani tušení.
Jedním z nejzákladnějších lidských pocitů je touha někam patřit,
cítit spojení s ostatními bytostmi a být součástí kmene.
Skeny mozku odhalily, že sociální odmítnutí vyvolává
prakticky stejnou mozkovou aktivitu jako fyzické napadení. To Mike nevěděl.
Zato věděl, že tanec dokáže lidi sblížit. I když někteří z nich jsou snobové.
A věděl, že Victor měl pravdu, v kravatě by se mu vysmáli.
Říká mu: "Tak se mává ručníkem!"
-Pokaždý. Tak povídej, co je novýho, Max. -Jo, povídej.
Nezdráhej se nám říct vše.
-Víš, že se nezdráhám udělat cokoli. -Pravda.
Ale nemám vám co říct. Víte už naprosto všechno.
Jste dvojití agenti a všichni mluvíte s Rogerem.
-To není pravda. -Teď jsi mě urazila.
Co jsem slyšel, s tou holkou už to ukončil.
To teď k němu má běžet s otevřenou náručí?
Ne, to tím říct nechci. Ale aspoň udělal něco.
-To chce čas, Bille. -Jasně.
-Nebo už jsi zapomněl? -No ty jo.
Díky za váš zájem, ale abyste věděli,
jsem teď nejšťastnější, jaká jsem kdy byla.
-To moc rád slyším. -Žvásty.
-Phoebe! -Může si dělat, co chce. A já taky.
-Jo. -Tak moderní.
Co to znamená pro váš rozvod?
Pořád jenom rozvod. To nemáte jiný témata k diskuzi?
Kromě Billových vtípků. Pojďme se bavit.
-Mikeu, řekni... -Povídám...
Ne, musíte slyšet jeho vizi Isabel Ascendant.
-Jo. -Ano.
Jo. Povídali jsme si o tom a myslíme si,
že je vážně důležité respektovat originální text.
-Ale abychom to udělali správně... -Už nic neříkej. Musí to být překvapení.
-Pravda. -Tak jo.
-Chytrý oživit klasiku. -To rozhodně.
To teď frčí.
Jo. Nevím, jestli bych to nazval zrovna oživením klasiky, Phoebe.
My ten text chceme vysvléknout do naha, naolejovat a pořádně mu naplácat.
-Ne. Miluje metafory. -Dobře.
Mikeu, je v Miami živá divadelní komunita?
Jo, když pořádně zaplatíte, cítíte se vážně naživu.
-Asi úzce spolupracujete s Art Basel. -Ne, kdo to je? Toho neznám.
Ale jděte, samozřejmě že znám Art Basel. Je to neznámější veletrh umění.
V Miami probíhá každej rok. Kdybyste se teď viděli...
Jestli bude ta show jako on, pak rozhodně přijdu.
Povídejte si s ním, dokud můžete, protože bude vážně slavnej a nedostupnej.
-Ta vás teda vychválila. -Tak jo.
Nevím, jestli souhlasím, ale dobře.
Dnes až neobyčejně září.
No, já nevím. Rozvod asi musí prospívat duši.
Rozvod.
Jo, já... Co? Vy tady říkáte konci manželství jinak?
Jo, když to není pravda.
-Ano, v tuhle chvíli žijí odloučeně. -Jo.
Ale tu předmanželskou smlouvu bude soud řešit aspoň 10 let.
-Přesně. -Dobře ví, že nakonec nic nedostane.
-To ji naštve. -Jo.
Potřebuje s ním zůstat, ale ne doopravdy. To by doslova vyhrála v loterii.
Kéž by ses předtím postavil a strhal ze sebe šaty.
-Vrátíme se tam. Hned se svlíknu. -Kéž bych viděla jejich reakci.
-Jsou tak falešný. -Falešnější lidi neznám.
V mým životě si na nic nehraje jenom Zadie.
Co na srdci, to na jazyku. Řekne vám, co si skutečně myslí.
Co ty, Mikeu?
-Hraješ si na něco? -Copak si myslíš, že si na něco hraju?
Já nevím.
Někdy mi přijdeš jenom jako sen.
Vypadáš naprosto snově.
Voníš snově.
A chutnáš snově.
Počkej, jenom chci mít jistotu. Poslouchej.
-Ne, to je v pořádku. Chápu. -Ne, počkej.
-Tohle byla blbost. -Ne, promiň, já...
-Promiň, jsem opilá. -Neměl jsem přestat. Mělas sklenku vína.
-Byla to moje chyba. -Říkáš, že jsem blázen?
-To rozhodně ne. -Tak říkáš?
-Omlouvám se ti. -Tohle jsi nemusel.
-Když nejsem opilá, jsem blázen. -Ne...
-Omlouvám se ti. -A nejsem blázen, jsem dost opilá.
-Počkej, poslouchej... -Ne, přestaň. Nechci tě poslouchat.
Cokoli mi teď řekneš, bude špatně.
Už jsem se ti omluvila, jasný? Chápu to.
-Nemusíš to dál rozmazávat. -Fajn.
A litovat mě. Chápu to.
Můžeš pustit nějakou hudbu, Victore?
-Ahoj. Dobrý ránko. -Dobré ráno.
-Proč jsi tak brzo vzhůru? -Píšu román.
Román?
To tady musíte do školy psát romány?
Předpokládáš, že ve svém věku mám mentální kapacitu pouze na román do školy?
Ne, jenom neznám nikoho, kdo napsal román. O čem je?
Je o lidech, co se navzájem znají a podnikají věci.
Je to o každém nádechu mezi bohatými, který musí moje bezmocné tělo udělat.
Mám asi 40 stránek.
-Dobrý množství stránek. -Ano.
-Kolik jich chceš celkem napsat? -O trochu víc.
-Jak je, Vicu? -Dobrý.
Co? Proč je takovej?
Když se chová, že tě má rád, nenávidí tě. A když se chová, že tě nenávidí,
ukazuje ti respekt, protože tě skutečně nenávidí.
Jo, to mi nepomohlo. Proč prostě nedá výpověď?
Ani ty ji nedáš. Kvůli systémové ekonomické nerovnosti.
Když je o tom řeč, neviděl jsi Maxandru?
Ne. A proč jí tak říkáš? Víš, že to nesnáší.
Jsem ze sirotčince. Říkat jí matko by byla lež.
Ale jdi, to trochu přeháníš.
Dělá, co může. A má tě setsakramensky ráda.
Skutečnou otázkou je, proč ji máš setsakramensky rád ty?
Láska je vážně velký slovo.
A nikdo ve mě nikdy nevěřil tak, jako tvoje máma, takže...
-Zadie? -Ahoj, Rogere.
Ahoj, drahoušku.
-Je tu tvá matka? -Maxandra je nahoře.
A kdo je tohle?
Mike. Nový režisér hry Isabel Ascendant.
-Aha. -Jak se vede?
-Roger Rattigan. -Michael Jeffrey Lane.
Snad se nemáme vidět s Max najednou.
Bydlí tady.
Tak to nebudeme mít žádný konflikt.
Ne.
-Snad se vám v divadle zatím líbí. -Být uvnitř divadla je vážně rozkoš.
Je tam tak příjemně. Těším se, jak vylepšíte takovou klasiku.
Nemůžu se dočkat, až to uvidíte.
-Není to úplně dokonalý, tak buď milej. -Oukej.
-Woodsi. -Zvuk. Do toho.
Bravo. Bravo!
Bravo. To byla extratřída.
Jo, to bylo skvělý. Jenom musím přijít na to,
kam to přesně zařadit. Ale jo, bylo to úžasný.
Do toho, Harry.
Ukaž jí to.
Hezky pomalu.
Ukaž jí to.
Jo.
To je ono.
Jo, pořádně to rozjeď.
To je ono. Libový.
Tancovat líp už snad ani nejde. To bylo dokonalý.
Mám pro tebe jedinou poznámku. Tenhle konkrétní tanec
má bejt spíš jako šukání než tanec.
Ta píseň se jmenuje "Svolení". Když máš její svolení,
nechceš o něj přijít. Takže s ní musíš dál udržet spojení.
Sleduj, jestli uvidíš rozdíl.
Vůbec nemusíš tancovat.
-Čau. -Ahoj.
-Můžu se tě dotknout? -Jo.
-Určitě? -Jo.
Woody! Woody!
Nechápu to. Máte tohle krásný legendární jeviště,
ale motáte se jenom okolo tý židle.
Totéž můžete dělat...
I tady. Nebo tohle.
Tady.
Žádná žena nechce, aby ji zadusily testículos.
-Jo. -Je fajn se pořádně roztáhnout.
Oukej.
Míň varlat a víc se roztahovat.
Podle některých vědců byl tanec kdysi formou komunikace.
Byl tak důležitý jako jídlo či spánek.
Tradiční kmenové namlouvací tance umožňovaly tanečníkům opačného pohlaví
navázat přijatelný fyzický kontakt ještě předtím, než spolu směli promluvit.
Až když začal v důsledku ekonomického rozvoje existovat volný čas,
začali lidé vnímat tanec jako zdroj potěšení. Jeho původním účelem
bylo spojovat lidi z různých světů a hojit rány, když slova nestačila.
-Připravený? -Playback.
Dost! Zastavte tu hudbu! Přestaňte!
Hej! Promiňte, ale kdo ksakru jste?
Z westminsterské radnice. Z výboru pro historickou architekturu.
Jsem majitelka tohoto divadla. Máme nějaký problém?
No to bych řekl.
SOUKROMÉ
To je vše?
Ještě se vám ozveme.
Jsme v hajzlu.
"Vlastník musí získat souhlas s provedením změn na nemovitosti.
Pokud vlastník provede změny bez schválení nebo výjimky, musí uvést
divadlo do původního stavu a poté požádat město o schválení."
Roger se mě tímhle snaží ovládat.
I když žijeme v odloučení a právě probíhá rozvod.
Protože ojel svoji asistentku.
Promiň, broučku, ale to není tajemství.
Co když to uděláme i tak? Co nám můžou udělat?
"V případě nedodržení bude uložena pokuta 10 000 liber denně
a/nebo dojde k zabavení majetku městem."
I když tu pokutu zaplatím, najde si způsob, jak na ty lidi vyvinout nátlak
a přimět je, aby porušili pravidla. To je jeho styl.
-Nemám pravdu? -Inu...
Musíme s tím jít až úplně nahoru, protože naše svoboda je iluze.
-Když napřed nemáte žádná práva... -Tak koho musíme svést a získat?
To je přesně definice korupce.
Zadie, broučku.
Právo ti je k ničemu, když jednáš s mužskými mocenskými strukturami.
-Ne všechny jsou mužské. -Jak to?
Edna Eaglebauerová. Coby předsedkyně má pravomoc udělit zvláštní výjimku.
Co dalšího ještě víme o Edně, Zetko?
Na Googlu toho moc není. Podle záznamů o bydlení je svobodná a žije sama.
To je slibný.
Není na sociálních sítích. Má pouze životopis na stránkách rady.
Zjisti, jestli má mazlíčka nebo nějaký hobby.
Není jak. Je jako duch.
ODMÍTNUTÉ ŽÁDOSTI
POKLADNA
LABUTÍ JEZERO
Ta dáma musí mít srdce z kamene, když zakázala Labutí jezero.
Možná, ale všichni něco chtějí. Musíme zkrátka dál hledat.
Co když ani neví, co chce?
To nikdy mužům nezabránilo, aby si vymysleli špatnou odpověď.
No tak, nějaký nápady. Victore, neseď tam jenom.
-Když dostanu dost, zavraždím ji. -To bude nejlepší.
Musíme se na to dívat z ženský perspektivy.
-Co jsi chtěla před Miami? -Utéct ze svého života.
Ale pak...
se objevil někdo, kdo mi dopřál nečekaný
a kouzelný okamžik, díky kterému jsem si vybavila, kým jsem.
Byl to malý poklad.
Takže musíme zjistit, kým Edna byla, než se stala byrokratkou, a využít toho.
To je ono!
SCHVÁLENO
-Nechápu, proč nechceš song "Suavemente". -Ne, miluju ho.
-Má jinej rytmus. -Souhlas.
Ale sem se nehodí. Napřed Isabel, Jednorožec, "Champagne", "Sex Machine",
-"Svolení", "Obleky". -Ještě důležitější je,
-že nemáme velký finále. -Tak ho vymyslíme.
-Je to to nejdůležitější. -Všichni vtančí do publika. Bude to supr.
-To je tak neoriginální. -Proč?
Všichni tancujou v publiku. I my jsme to už udělali. Musí to být jiný, osobní.
Všechny jsou osobní a opodstatněný. Já...
Proč to děláš? Zní to, jako že nemáme dobrou show.
-Už vím. Měl bys tam taky tančit. -Ty ses snad zbláznila. O čem to mluvíš?
-Nebudu tam tančit. -Proč s ničím nesouhlasíš?
To není pravda! Všechno jsem ti odsouhlasil.
Potřebujeme něco, čím to vyvrcholí. Něco odlišnýho a osobního.
-Řekni mi něco, co o tobě nevím. -Tak udělej něco osobního.
Proč je to o mně? Je to o ženách, ty jseš žena. Já ne.
Nebudu tam tančit. Ty tam dej něco osobního. Cokoli chceš.
Třeba to, co jste dělali s Antoniem. Je to skvělý. A osobní, ne?
Je to tvoje show. Dej mi něco svýho. Otevři se.
-Otevřel jsem se ti. -Kdy?
Už na samým začátku. Jestli to nevidíš, nevím, co ti mám říct.
Taky nevím, co ti mám říct. Chtěla jsem tě políbit, a ty ses odtáhnul.
Nevíš, jak se otevřít. Proto potřebuješ tu píseň "Suavemente".
Pořád čekáš na svýho zákazníka, ty zvídavej sráči?
Jseš na řadě, je nemožnej.
-Ano, Victore? -Nic jsem neřekl.
Furt si říkáš něco pro sebe. Tak to řekni nahlas.
Maxin problém je, že má tendenci věci příliš komplikovat.
-Jo. -Obzvlášť, když přesně ví, co chce.
A s vámi ví naprosto přesně, co chce.
Proč pro ni pracuješ? Klidně bys mohl dělat pro Rogera.
Max má větší koule.
-Tak hele, ty kokote. -Jak jsem říkal.
-Rozhodni se, přivádíš mě k šílenství. -To ty mě.
Co blbneš?
-Už přestaň. Sklapni. -Ne, ty přestaň. Ty sklapni.
Chci zkrátka šťastnej konec.
Jseš fakt šílená. Víš to, viď?
Jak máme vnímat slovo "láska" v souvislosti s tancem,
když se o něm vede tolik debat a panuje tolik nejasnosti?
Když s někým milujete tancovat, znamená to taky to, že ho milujete?
Jaké další pocity se při tanci sdílejí? Můžete tančit s někým, komu nedůvěřujete?
Měli byste někomu důvěřovat, protože dobře tančí?
O tom Max a Mike nepřemýšleli, ale měli.
Zastavte tu hudbu! Přestaňte! Dost.
-Edno? -Edno?
Promiňte, paní Mendozová.
Jste krásné bytosti a já se každému z vás hluboce omlouvám.
-A za co? -Výškové omezení pro zvedačky.
Vaše nové jeviště ho o dva centimetry porušuje.
Vaše výjimka byla zamítnuta. Okamžitě musíte zavřít.
Už jste nám to odsouhlasila.
Zavolali mi z kanceláře jednoho poslance. Takový je zákon. Nic s tím nezmůžu.
Pracujte dál. Vyřídím to. Hned jsem zpátky.
Oukej.
Jak se opovažuješ, do prdele? Tentokrát mi to už nezrušíš.
Max, chci, abychom si opět důvěřovali.
Do té doby se ti jen snažím pomoct.
Jak mi pomůže, když zrušíš moji show?
-O tom nemluvím. -Tak o čem teda?
O tvém úsudku. O tom, čeho jsem byl svědkem v přítomnosti naší dcery.
Rogere, být tebou, teď se se mnou o úsudku nepřu.
Předala jsi divadlo mojí rodiny zasranýmu striptérovi.
O Mikeovi nic nevíš.
Poznám, když tě někdo využívá. Copak ty to nevidíš?
Ne.
Drahá, vím, že všichni stárneme, ale nevěděl jsem, že jsi tak zoufalá.
Polib mi! Záleží nám na sobě.
Max, četla jsi vůbec naši dohodu o vyrovnání?
Tu část o očerňování nebo poškozování rodinné značky?
Jakmile odehrajete tu show, začnou matčini advokáti vyžadovat,
abys vrátila každičký šilink, a já ji nebudu moct zastavit.
Pokud jsi tak bláhová, že to neodpískáš kvůli sobě, mysli aspoň na Zadie, prosím.
Neměla by platit za tvoje fantazie.
-Nechal bys toho, prosím? -Čeho?
Vím, co si myslíš. Myslíš si: "Co si sakra myslela?"
Nemyslela jste, zamilovávala jste se.
Drž zobák. Myslíš, že to nevím?
A opovaž se mě soudit. Nebyl jsi u toho. Ten jeden zatracenej tanec...
pro mě všechno změnil.
Mám pocit, že jsem díky němu nejlepší, jaká můžu být.
Ale jsem všem pro smích. Ztrapnila jsem se.
Ale on to tak nevidí.
Věří ve mě.
A já mu musím jít říct, že naše show o zlepšení postavení žen je mrtvá,
protože jsem tak zasraně bezmocná.
Nejděsivější na tom všem je,
že zjistím, jestli pro něj ten tanec znamenal tak moc jako pro mě.
Nebo jestli jsem pro něj byla jenom další zatracený úterý.
Ne, vy jste spíš čtvrtek, madam.
Byla jsem vždycky taková puberťačka?
Ne. Jenom když prší.
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
-Raz. -Mikeu.
Jacku, vezmi to za mě.
Co tím sakra myslíš?
Promiň. Vážně jsem se snažila, ale selhala jsem.
-A co... -Victor se vrátí
a vyzvedne tě. Zítra ti zařídí let domů.
Ne, co se stalo? Tohle nejsi ty. Co se to s tebou děje, hergot?
-Nic. -Cože? To je neuvěřitelný, ty vole.
Vážně jsi Královna prvního dějství, co? To mě poser.
Nic o mně nevíš. A nic nechápeš.
Je pátek. Zatrhli by nám to až v pondělí.
-Ale ty od toho odcházíš pryč. -Nemáš žádnou show.
Ani jsi nevymyslel závěr.
Co jsme vytvořili, je kurevsky speciální. Nemůžeš říct opak. Vím, že nemůžeš.
Promiň, ale musíme to nechat plavat.
I tak ti zaplatím.
Ty peníze jsou mi u prdele. Jsou mi naprosto volný.
Jasný?
V tomhle jsme výborný. Nedovolím, abychom to vzdali. Tak moc ti to jde.
Vsadím se, že jemu bylo jedno, v čem jsi byla výborná. Nebo ne?
Nedovol, aby to skončilo.
-Woody! -Co potřebuješ?
Instalatéra a baletku.
Princezna drží hladovku. Ani mi neotevře dveře.
-Cože? To ani nepije? -Obávám se, že ne.
A použil jsi hlas "moudrého britského sluhy"?
Věřte mi, byl jsem jako ze seriálu Panství Downton, zatraceně.
A jestli si ten chlápek nevytáhne hlavu z prdele,
pak vám bude měsíce dělat matku přes zavřené dveře. Možná roky.
Neřekl jsi jí, že jsi Mikeovi podstrčil klíče?
Prosím vás. Až právníci zjistí, že její neopatrný sluha
nezamknul divadlo, Max to bude muset věrohodně popřít.
Za život jsem se naučil, že lidem nesmíte nic říkat. Na vše musí přijít sami.
Zpráva od Mikea.
"Není to konec. V neděli v sedm to začne. Velký finále."
Ukažte.
To mě podrž, to je haiku.
Sedmnáct slabik s počty pět—sedm—pět.
Čistá náhoda, ale i tak... Pořád pro něj existuje naděje.
-To zní, že neděle bude vážně zážitek. -Viďte?
VĚŘÍME V JEDNOROŽCE VÍTEJTE
VLOŽIT HESLO
PŘIHLÁSIT SE
ZVEME VÁS NA ISABEL ASCENDANT REVELATION
PŘEPOSLAT: DÁMSKÝ KNIŽNÍ KLUB, ČAJOVÝ SPOLEK
ODESLAT
-Jo? -Jo.
Pojďte za mnou.
Obleč se, Maxandro.
-A proč bych měla? -Musíme někam jít.
-A kam? -To moc dobře víš.
-To neudělal. -Udělal.
To ne.
Bože můj, to ne. To bude pohroma.
-Nebude. -Tohle bude fakt katastrofa.
Ne, nemůžu tam jít.
-Ale můžete. -Nemůžu.
-Pojďte. -Ne, nemůžete mě přinutit.
Mami.
Musíme jít.
-Tak, a je to. -Victore.
Fámy o té show byly pro některé formou zábavy.
Ale pro dva lidi, kteří ji vytvořili, se hrůza z premiéry
dala zvládnout jenom proto, že si uvědomili, že ji nikdo nenahraje.
Příběh Maxe a Mikea vyprávěný tancem
zažijí jen lidé, kteří dorazí do divadla.
Malý lodě, velký lodě, všechny se po moři plaví.
Tak si kamarádi popřejme, ať to přežijem ve zdraví. Raz, dva, tři.
-Jdeme na to! -Jsme striptéři!
-Tak jo, chlape. Začínáme. -Jo.
Zlomte všichni vaz. Alexi, spusť zvuk.
Je tu jiné světlo.
Je listopad. Je větší šero.
Haroldovi se nelíbí obědové menu. Je prý ďábelsky špatné.
Menu je ďábelsky špatné? Jak může být ďábelsky špatné?
Jenom člověk může být ďábelský. Menu není živé.
Zkrátka mu to dělá starosti.
-Bojíš se o něj? -Nezávidím mu, až to zjistí.
-Povím mu to. -Ne, to není možné.
-Musí to vědět. -To nesmí.
Harolde.
Zdravím tě, miláčku. Waltere.
-Něco k pití? -Platí, že pojedete do Calais?
Ne, rozhodl jsem se strávit léto tady.
Pochop, Isabel je těhotná.
Gratuluji.
Ano, učinilo nám to velkou radost. Samozřejmě doufáme, že se nám narodí syn.
Rodinné jméno Chuffingham tak nevymře.
A pokud to nebude syn, budeme to zkoušet dál.
Jedna z výhod toho mít mladou ženušku.
Isabel bude jistě báječná matka.
O tom není pochyb. A pochopitelně jí pomůže má matka.
Jednorožče!
-Zdravím vás, lady Isabel. -Jednorožec?
Ano, tady jednorožec. Volala jste mě?
Nečekala jsem, že se zčistajasna zjevíš. Naposledy ses ozval, když jsem byla dítě.
Jsem v pořádku?
To záleží na tom, co myslíte tím v pořádku.
Ale napřed nám povězte, jak se skutečně cítíte.
Inu...
Já nevím.
Tito dva muži přeci nemohou být mými jedinými možnostmi na světě.
Proč mám vůbec mít pocit, že si musím zvolit?
Mezi bohatým parchantem a chudákem se srdcem ze zlata.
To snad ne. Nejvíc ze všeho teď chci
těm nudným zmetkům říct, aby mě nechali na pokoji!
Správně, lady Isabel.
Abyste věděla, můžete mít cokoli, co chcete.
Stačí požádat.
Cože? Tak dobře. Vážně?
- Vážně. -Dobrá.
Jsem skromná dáma, takže...
co kdybych chtěla jen chlapa v tílku a džínách?
A jestli můžu mít jeho,
co takhle ještě grázla... Počkej. Co mi bude odpovídat na zprávy.
To je ono.
A jestli můžu mít i jeho,
pak chci sexy ředitele, co platí víc ženám než mužům!
No teda, mňau. A co chlápka se štěňátkem?
Dobře, jenom polknu sliny, které mi teď doslova tečou z pusy.
Jestli je můžu mít všechny, proč nechtít víc?
Počkej.
Nemůžu tady být ta jediná, kdo to cítí stejně. Nebo ano?
Ne!
To jsem si myslela. Vidím vám to ve tvářích.
Chci, abyste všichni věděli,
jak přesně se teď cítím.
Podařilo se mi mít od všeho trochu. A teď je řada na vás.
Takže mocí, kterou mi svěřil Magic Mike,
ti jednorožče přikazuji, abys nám seslal naprosto všechno.
Hned teď!
Hej!
Jak se vám líbí vaše nová realita, vážení?
Tak se pořádně ozvěte!
Potlesk! Zatleskejte těmto nádherným mužům,
kteří se kvůli vám všem zpotili. Zatleskejte jim!
Jo, to je ono!
To ráda slyším. To miluju.
Trocha hluku na tomhle jevišti není na škodu, miláčkové.
A něco vám povím. Tělo, které setrvává v klidu,
setrvává v klidu.
A to není špatný. Ale tělo v pohybu...
Nic není víc sexy...
než tělo v pohybu. Nemám pravdu?
Nyní na jevišti pořádně přivítejte,
dámy a pánové, toho nejšikovnějšího prince na světě.
Přivítejte potleskem pana JD Raineyho!
-Měli bychom odejít. -A kam?
Máme odejít na konci "Obleků"
-a vrátit se po písni "Poník". -Jo. A nenakukuj. Dá na tebe pozor.
Tak, přátelé, tenhle další tanec je mi velmi dobře známý.
Začne to tady být pořádně intimní.
Skutečný muž se nebojí jednat podle své touhy,
ale nejvíc sexy akt podrobení se
je požádat o svolení.
Zlom vaz, šéfe. Jé, díkes.
PŘESTÁVKA
Já vím, já vím.
Všichni pořád chceme od všeho trochu. Nebo ne?
Ale někdy jenom chcete být
pro někoho vším. Nemám pravdu?
Někdy je nejlepší fantazií to,
když víte, že jste ta jediná.
Říkal jsi, ať tam nechám všechno, tak jsem to udělala.
-Bože. -Byl jsi výbornej.
-To je píseň "Poník". -Mike říkal po ní.
Ne, řekl jenom "Poník".
Ne, řekl po písni "Poník". A oni z nich ještě neslezli. Sednout.
Jo!
-Tleskají, už to přece muselo skončit. -Dobrá.
Byl jsi úžasnej.
Tak počkat.
-Moc vám děkuju, pane Mikeu. -Sluší ti to.
-Jsi překrásná. -Gratuluju. Dokázal jsi to.
Ne, dokázali jsme to spolu. To všechno jen díky tobě.
-Byl jsi božský. -Chci, abys věděla, že tě miluju.
Počkej. Jestli ho neopustíš, nechci, aby tohle bylo ještě víc matoucí.
Je po všem. Už se k němu nikdy nevrátím.
Jsem volná a švorc.
Jak to myslíš, že jseš švorc?
-Jo. -Jako úplně švorc?
-To mě moc mrzí. -To nic. Je mi to fuk.
Ne, vážně se ti moc omlouvám.
Nenávidím tě.
Pojď, jdeme.
Nikdo nemůže tvrdit, že plně chápe, co přesně je tanec.
Ale je naprosto jasné, že tanec nehledá žádný smysl pro své touhy.
Nezáleží mu na věku, na postavení, na logice ani na rozumu.
Je kompasem orientovaným pouze na svobodu. V tom je podobný lidskému srdci.
Na tato moudra jsem narazila, když jsem potkala osamělého striptéra jménem Mike.
BEZ KALHOT: POSLEDNÍ TANEC
Překlad: Jakub Doležal