ЩОСЬ ВІД ТІФФАНІ
Це огранка «подушечка», а це…
-«Принцеса». -Так.
Ці назви їй не пасують.
Маєте президентську огранку?
Як щодо
чогось більш класичного?
-Те, що треба. -Дейзі, у тебе гарний смак.
Так.
Ви чули боса.
Чудово. Прошу сюди.
Вітаю. Чим допомогти?
Вибачте. Я шукаю подарунок для моєї дівчини.
Сподіваюся, така синя коробочка підійде.
Добре. Щось конкретне?
Не дуже.
Просто щось прийнятне.
-Я покажу, що ми маємо. -Чудово.
Тебе точно це влаштовує?
Так, тату. Усе гаразд. Чуєш?
Усе добре. Я…
Люди тут божевільні.
Не більше, ніж у Лос-Анджелесі.
Господи, тату, він у нормі?
-Не зникай з поля зору. -Не буду.
-Ви в порядку? -Так.
Подзвонили 911?
Ні, але тут є швидка.
Гей, усе гаразд? Агов. Ого.
Вітаю, я парамедик. Я допоможу.
Серйозно, усе добре.
-Сер, як вас звуть? -Що? Я в нормі.
Так, ви в нормі.
Потрібна харіса?
Тобі потрібна харіса.
Ідеально. Тепер закип'ятимо.
Супер.
-Ти знову розмовляєш із рибою? -Ні.
Я розмовляла з супом.
-А я принесла лимони Еврика. -Боже. Дякую.
Отака я подруга. Ти просила лимони.
-Але я знаю, що ти любиш Еврику. -Еврика!
-Бо любиш отак робити. -Мушу.
Гаразд, ого…
Звичайна річниця вдома?
Рейч, класно, що це нарешті в рамці.
Завжди любитиму нашого первістка.
Хай навіть той критик сказав, що атмосфера нагадувала заправку.
Я люблю заправки. У них чудові снеки.
Боже, в тебе таке позитивне ставлення. Це лякає.
Я маю переодягтися. Можеш поварити суп ще дві хвилини?
Добре. У тебе їжа в волоссі, до речі. Так, отам.
Неймовірно, який хаос ти влаштовуєш.
Схоже, ніби вчила готувати дітей.
Так, я цього й хотіла.
Тобі час іти, бо Ґері приїде десь о 19.00.
Добре, тоді піду за дві-три години.
Кумедно. Ти хто, стендаперка?
Я працювала над п'ятихвилинкою.
Бачила статтю про нього в «New York Magazine».
-Так? -Найоригінальніші тату-майстри Нью-Йорка.
Думаю, ти з нею допомогла.
Добре, так.
Що? Відправила йому купу каннолі. Сказала: «Може, ви замовите
слівце перед редактором». Вони так і зробили.
Яка ти щедра.
Купуєш людей за каннолі. Буду знати.
Террі,
ти нічого не сказала про моє вбрання. Що думаєш?
Вигляд неймовірний.
Яскраво, але я схожа
на Джей Ло, яка забирає дітей зі школи дорогою на «Ґреммі».
Він точно не помітить хаосу на кухні.
Ні, не помітить.
Телефон дзвонить.
Це Ґері.
-Схоже, сьогодні я їстиму рибу. -Террі.
Що?
Привіт, любий. Ти вже їдеш?
Вибачте. Хто це?
Що?
Ніде не можу знайти.
Якщо знайду телефон, віддячиш мені?
Не починай. І не кажи їй, вона цього не любить.
Гей.
Облиш, ніби ти ніколи не бачив «Ваяну».
-Як у вас там справи? -Прекрасно.
Дерева світяться, ми ходили на ковзанку
-і бачили, як хлопця збила машина. -Боже.
Ні, день хороший, окрім того хлопця. Думаю, він у нормі.
Можемо повторити, як приїдеш.
Не треба. Я добре пам'ятаю. Натовп, запахи.
Люблю ці всі речі.
-Коли ти прилетиш? -Завтра о п'ятій вечора.
Що будете робити до того часу?
Дейзі зустрінеться з Ніною, вони не бачилися з першого класу.
Круто. Гаразд.
-Так, а в тата буде зустріч. -Яка зустріч?
Ванессо. Час маргарити.
Я йду.
Мені треба бігти. Скоро побачимось, буде купа подарунків.
-Добре? -Повеселись в останній день поїздки.
Ось чому не варто казати Ванессі про зустріч.
Щось не так?
Ти казав, що думаєш, що з ним усе добре.
Люба, швидка приїхала ледь не відразу.
Але іноді люди не в нормі.
А якщо він не в нормі?
Твоя правда.
Думаю, з ним усе добре,
але вранці можемо з'їздити в лікарню і перевірити.
Гаразд.
Черговий лікар учора сказав, що в нього струс мозку.
Це дуже погано?
Як почуваєшся?
Бувало гірше.
Струс легкий. Без поламаних кісток. Можливо, є кілька синців.
-І все? -І все.
Дідько.
Мій телефон.
Твій що?
Потріскався.
Так, ваша правда. З ним усе буде добре.
Гаразд, далі Рита сама.
-Добре. -Так.
Ми залишимо його на МРТ, бо в нього часткова втрата пам'яті.
Втрата пам'яті? Вона нічого не казала.
Не пам'ятаєш, що сталося вчора?
Не зовсім.
Це недобре. Звучить погано. Це серйозно?
Він одужає.
То мене мають оглянути найближчим часом?
Схоже, до вечора ні. У гіршому випадку до завтра.
-Тобі треба йти. -Ні, я не покину тебе тут.
Годі тобі. Справді.
-Ти маєш хвилюватися за мій телефон. -Припини.
Він зламався.
А зі мною все гаразд. Ти маєш бути в ресторані.
Серйозно.
Упевнений?
Так.
Добре.
-Бувай. -Я заберу твої речі.
Це все.
Подбайте про нього.
-Кохаю тебе. -А я тебе.
Як у вас тут зі снеками?
Ні, ні, ми не родичі. Ми просто… Хотіли провідати його.
Ми лише знаємо, що його збило таксі.
Вибачте. Я не надаю інформацію про пацієнтів.
-Особливо якщо ви не знаєте імені. -Нам треба знати, що він у нормі.
Він прибув учора, його збило таксі в Сохо.
Мій тато повернув його до життя.
-Ні, це не… -Це правда. Це сталось завдяки тобі.
-Даруйте. Здрастуйте. -Це не так.
Вітаю.
Вибачте, що втручаюсь.
Я вас підслухала. Ви були з чоловіком, якого збили?
-Ви не маєте щось розкривати. -Знаю. Його звати Ґері.
У нього струс мозку.
-О, ні. -Невеликий. Усе буде добре.
-Так. -Радий це чути.
Чула це, Ді?
-Що сталося? -Даруйте. Вам не можна тут бути.
Якщо хочете завершити розмову, поговоріть деінде.
Ви з Ґері одружені?
Ні. Ні, ми…
Найкращі друзі?
Ви стриптизерка?
Що?
Ви живете в Нью-Йорку?
Так, у Квінзі.
-А ви? -Лос-Анджелес.
Але раніше жили тут, можливо, повернемось.
Круто. Ви можете працювати з різних міст. Два узбережжя, гарно.
Щось таке. Я викладаю письменницьку майстерність у Каліфорнійському.
-Круто. -А ще він письменник
і хоче написати нову книжку.
Що ж, схоже, нам треба йти,
доки Рейчел не дізналася номери наших страховок.
Принаймні я не зіпсувала освідчення.
Я нічого не чула. Зовсім нічого не чула.
У мене дах їде. Треба поспати.
Вдягнутися по-людськи.
Я ношу підбори в лікарні. Саме так.
-Мушу йти. -Спати?
Це найважливіше.
-Гадаю, ваша правда. -Згоден.
Якщо ви колись будете у Браянт-парку,
у мого ресторану є точка на різдвяному ярмарку,
я була б дуже рада віддячити вам обідом чи…
-Справді? Так. -Так.
-Як називається? -«Джилліні».
-Це пекарня. -Пекарня?
І ресторан у Маленькій Італії.
Тримайтесь, ви зустріли найбільшого споживача хліба в Америці.
-Отакої. Це ви? -Так.
Я роками мріяла зустрітися.
Боже мій.
Чорт.
Головний офіс.
Чудово. Схоже, видавництво не таке вже й мертве.
Тримаюся що є сили.
Сідай.
Повернемо тебе в сім'ю «Саймон і Шустер».
Це те, що я хотів почути.
Чекай, ти не відкриєш коробку?
Ні, ні, ні. Не можу.
Можу. Але ні. Це неправильно.
Гірше, ніж порпатись у телефоні.
Але він у лікарні. Він не знатиме.
Террі, я б не змогла зробити все, як було.
Я панікую, коли зав'язую бантики.
Маю короткі пальці. Вони з цим не впораються.
Це правда.
Ти носила взуття на липучці до сьомого класу.
Але в Софії вмілі руки, так, люба?
Це так.
Я маю знати, що всередині.
Усередині чого?
Поводишся, наче я тобі не розповім.
А якщо це те, про що ми думаємо? Не знаю, чи готова до цього.
-Що мені робити? -Це буде більшим сюрпризом,
ніж те, що він має позашлюбну дитину.
Він має позашлюбну дитину?
-Террі. -Гаразд.
Добре. То який план?
План у тому, що я працюватиму, поки йому не зроблять МРТ,
а потім заберу його додому. Такий план.
А коробочка? Дивитимешся на неї?
Ні, просто ми ж не знаємо напевне, що там обручка, так?
-У Tiffany продають багато всього. -Яка коробочка?
Там продають ручки, а одного разу
я бачила йо-йо звідти. Террі, це може бути йо-йо.
Чорт, дівчинко, якщо він купив тобі ручку чи йо-йо, у тебе великі проблеми.
Не знаю. Йо-йо від Tiffany — звучить круто.
Я прийшла в крамницю. Я мушу йти і… Мені треба 17 чашок кави.
Добре. Бувай.
Люба, це хаос.
Радій, що ми — не вони.
Ванесса: ЗНОВ ЗАТРИМКА, УБИЙТЕ МЕНЕ, НАЙГІРШЕ РІЗДВО
Тату. Це я, Дейзі, пишу з телефону Ніни, можна я залишуся на вечерю?
Прошу. Що я пораджу?
Фокачу із затаром, часником і в'яленими томатами,
або корнетті, мої улюблені.
Це кумедна історія. Я коротко.
В 11 років я вдягала костюм корнетто на Геловін.
-Це було диво з пап'є-маше. -Я поспішаю.
Я відволіклася. Так.
Ні, ні. Продовжуйте.
Привіт.
Я не був певен, що ви тут, але проходив повз і згадав.
-Скільки коштує? -$4,99.
-Що це? -Це
-дошка для нарізання. -Можна купити?
Звісно, так. Я лише закінчу з нею.
Це добре. Ідеально.
-Смачного. Дуже дякую. -Хочу кави. Гарячої.
Добре, обслужу його. І вернуся до вас.
-Усе добре? -Так. Добре.
Я не скнара, але міг би допомогти з кавою.
Ні, дякую. Але я… Усе просто…
Боже.
Усе явно йде, як по маслу.
Я тут 15 хвилин.
Можна купити усі корнетті й п'ять кав?
У вас є менеджер?
Хай яка у вас ставка, я заплачу.
-Хто хоче кави? -Я.
Дякую, що підняли.
Дякую. Гарного вечора.
От чорт.
-Що вам? -Для двох.
Звісно.
Дві води чи одна?
Добре. Ясно.
З вас $4,75.
Добре, супер.
Усе гаразд?
Ти в порядку?
Дуже вам дякую.
-Смачно. -Дуже смачно, правда ж?
-Будьмо. -Гаразд.
Не думав, що дошки для нарізання так продаються.
Є новини від Ґері?
Так, схоже, упродовж наступної години йому нарешті зроблять МРТ.
Слава богу.
-Де Дейзі й твоя… -Дейзі в подружки.
-А рейс Ванесси затримується, тож… -О, ні.
У мене залишився гарячий шоколад. Хочеш чашку?
-Звісно. -Звичайний гарячий шоколад?
Чи гарячий шоколад а-ля «Джилліні»?
Те, що порадить шеф.
Шеф радить оце.
Гаразд.
Так. О, так.
Ти — мій друг.
Ти смачний і робиш мене щасливою.
Я наллю ще трохи. Зовсім трішки тебе.
Я маю звичку розмовляти з моїми кулінарними витворами.
Я постійно розмовляю із собою, коли пишу.
Кричу на себе, але це те саме.
Будьмо.
-Чорт. -Смачно, так?
Що?
Що ж, на знак подяки…
Це тобі.
Що?
Моя покійна дружина та Дейзі
напередодні Різдва пекли разом хліб.
Вона була пекарем?
Ні, насправді хліб був жахливий.
-Хліб важко пекти. -Дуже.
Я давно про це не згадував.
Якою вона була? Якщо ти не проти, що я питаю.
Вона була схожа на…
На пісню.
На пісню, яку хочеться вмикати раз за разом.
Ризик у коханні — це втрата, так?
Так завжди казала моя мама.
Коли ти втратила маму?
Мені саме виповнилося дев'ять, тож…
Що ж, наш час сплив, тож…
Я виставлю рахунок.
Як ти вирішила, що хочеш робити саме це, пекти?
Спершу я не була впевнена.
Я все більше закохувалася в цю справу.
Це медитація, мова любові — усе в одному.
Це хаос, але я люблю, коли з нього виходить щось прекрасне.
Мені подобається, круто.
Не хочу пхати носа. Дейзі казала, ти пишеш книжку?
Ще одну, так.
-Є й перша? -Так, це була катастрофа.
-«Титанік» серед книжок. -Я певна, не все так погано.
Ну, ніхто не помер.
Знаєш, «Джилліні» теж не перша моя спроба.
Мій перший ресторан був великим провалом.
Величезним, ганебним, катастрофічним, збанкрутілим… Ти зрозумів.
У тебе «Титанік» серед книжок, а в мене — «127 годин» серед ресторанів.
Але «Джилліні»…
«Джилліні» завжди був моєю мрією. Я це викину.
Гаразд.
-Знаєш, що це? -Круасан.
По-перше, це корнетто.
Добре. Гаразд.
Маловідомий італійський кузен відомого круасана.
Дуже дякую.
Знаєш, чому він такий смачний?
Бо був спечений з любов'ю,
а не за планом.
-І, певно, з купою масла. -О, так.
Може, слід почати робити все з душею.
Не з розумом.
Ну, в мене є ідея, яка мені дуже подобається.
Розкажи, що це?
Щоб пояснити, треба показати.
Якщо маєш час, ми могли б…
Не знаю… Так. Гадаю, я маю трохи часу.
Занесемо це, а тоді покажеш.
-Так? -Так.
Так. Це було б чудово.
Гаразд.
Моє секретне місце.
Що думаєш?
Так, це… Можеш повірити, що тут ще нікого не було?
Це…
Це божевілля.
-Ти тут бувала? -Я?
Так, ти.
Так, кілька разів.
Чорт.
Ну, великі уми мислять однаково.
Мені подобається.
Це мене й надихнуло.
Давай, розкажи.
Це роман про світло й темряву.
Усе відбувається в Нью-Йорку. Є дівчинка.
Вона знаходить уявних друзів у тінях міських будівель.
Роман про те, що вона створює світ. Де люди не помічають тіней,
вона знаходить красу й життя.
Це… Це твій корнетто.
Так, може.
Думаю, так.
Це Ґері.
Секунду. Привіт, любий.
Як почуваєшся?
О боже, це чудово.
Гаразд. Я неподалік, тож скоро приїду.
Добре. Кохаю тебе. Бувай.
Ґері щойно зробили МРТ.
Так, Ванесса щойно написала, вона вже прилетіла, тож я маю йти.
Гаразд. Дякую за все.
Так. Радий, що Ґері в порядку.
Щасливого Різдва.
Щасливого Різдва. До речі, я єврейка.
-Щасливої Хануки. -Бувай.
-Привіт. -Привіт.
Щасливого Різдва.
Мені подобається Ґері з напів струсом. Можу до нього звикнути.
Що це?
Крихти. Я печу пиріг на вечір.
Що ти зараз готуєш?
Фритату з кервелем та зеленою сальсою з лимоном
і смажені томати у вині.
Яйця, трави, томати.
Що не так?
Нічого, просто тут хаос.
Вибач.
-У нас є гострий соус? -Так, отут.
Добре. Слава богу. Гаразд.
Мала, може, відволічешся на хвилинку від яєць?
Подарунки на Різдвануку чекають.
Ходи.
Добре, то ти хочеш зробити це просто зараз?
Гаразд, Ванессо, ти перша.
-Давай. -Ні, Дейзі, ти перша.
-Прошу. -Гаразд.
Не хочеш спершу поїсти? Яйця на плиті,
розводяться бактерії, а коли їжа холоне, все стає гірше, смертельніше…
Це тобі.
Ти перший.
-Добре. -Добре.
-Гарно. -Одна на кожен день.
Завжди хотіла щоденник для афірмацій. Дякую.
Це найдорожчий натяк у моєму житті.
Я не те мала на увазі.
Ні, я в захваті.
-Справді? -Так.
-Може, це допоможе. -Цілком ймовірно.
Добре, тепер черга Ванесси.
Нехай твій тато відкриє свій. Ось.
-Тепер можемо їсти. -Ні.
Твоя черга.
Ґері.
Гаразд, тепер твоя черга.
Добре.
Ітане.
Господи.
Вони прекрасні.
Такі милі.
Що думаєш?
Що? Думав, мені не сподобається?
Ні, я…
-Вони тобі підходять. -Такі милі.
Не знаю, що сказати.
Я теж.
Ти… Ти впевнений?
-Так. -Так?
-Ні, я просто… -Я теж. Я…
Тобто це… Це дуже важливий момент.
-Розумієш? -Дуже важливий момент.
Дуже важливий.
Я думав, що треба підготувати те, що я казатиму.
Авжеж. Я це вмію. Я люблю говорити.
-Правда. -Знаєш, тож…
Але я не…
Я не пам'ятаю, що думав…
-Чи що збирався сказати. -Ти не мусиш.
-Ні… -Не треба нічого казати.
Це неважливо.
Яка різниця, якщо я не пам'ятаю день чи два?
Але я пам'ятаю
останні три роки, Рейч.
Ти зробила мене кращим митцем.
Кращою людиною.
Цим я завдячую тобі.
Ти мене підтримуєш,
кажеш, що я здатен на більше, здатен бути більшим…
І ти віриш у мене.
Вірю.
Тож…
О боже.
Вийдеш за мене?
Так.
Я пітнію.
Шампанське.
-Гаразд. -Гаразд.
От чорт.
Добре, час їсти.
Де можна щось замовити на Різдво? Бо я нічого не готувала.
-Гей, мала. -Дякую.
Що сталося?
Чорт забирай.
«ДЖИЛЛІНІ»
Господи.
Він пограбував банк?
Мабуть, продав орган абощо. Чи когось убив?
Люди махлюють зі страхуванням життя.
Я не кажу, що він це зробив, але обручка розкішна.
-Вона прекрасна, Рейч. -Дякую. Величезна.
Дико велика.
Він чудово все зробив. Заощаджував на студію, але…
Бувайте. Дуже вам дякую.
…вочевидь, ще й на це.
Замість того, щоб заощаджувати на машину для капучино,
-ти могла б купити дружині щось гарне. -Ти любиш мій лате-арт.
Я намалювала твоє лице, ти була в захваті.
-То була я? -Так.
Оце вже ні.
То ви влаштуєте пишну вечірку?
Не думаю. Я не дуже люблю вечірки.
Так. Вона любить романтику, а не фанфари.
Я за тебе дуже рада.
-Дякую. -Ти заслуговуєш усього, люба.
Гей, я теж рада.
Але якщо радітиму сильніше, моє серце вибухне і я помру.
-Я не витримаю. -Не можу.
-Мушу працювати. Гарно поводься. -Спробую.
-Бувай, Рейч. -Бувай.
Візьмеш оце? Дуже дякую.
-Я візьму. -Гей…
Що за дивне повідомлення ти вчора прислала?
«Іст-Рівер така тихомирна вночі».
-Боже, я зовсім забула. Так. -Ага.
Хто нагодував тебе грибами і чи даси ти мені їхній номер?
Ні. Я була в прекрасному парку з Ітаном, коли подзвонив Ґері…
-Відмотай назад, що за Ітан? -Ітан.
Я ж казала про Ітана.
Ні, ти ніколи не казала про Ітана.
Ітан допоміг Ґері, коли його збили. Я зустріла його в лікарні.
Потім він прийшов у крамницю.
А тоді ви вдвох пішли на романтичну прогулянку біля Іст-Рівер?
Боже, Террі, не починай. Ми просто гаяли час.
Він живе в Лос-Анджелесі. Я більше його не побачу. Байдуже, ясно?
Гаразд.
Яка блискуча.
Так.
Ґері… Як це сказати?
Я відчуваю, що він старається.
Я не кажу, що все за ніч змінилося,
але я відчуваю, що в майбутньому є перспектива.
Він дуже радий, я рада, і…
Гей, я теж рада.
-Дякую. -Прошу.
-Блись-блись. -Блись-блись.
Я такий радий, що ти тут.
Маю сказати тобі щось дивне.
Вибачте, що?
Вибачте, я переплутав.
Де Рейчел?
Її тут зараз немає, але є я.
-Привіт. -Привіт.
Завтра ввечері вона повернеться на точку в Маленькій Італії.
Я можу вам допомогти?
Ні, ні, я все владнаю.
Дякую.
Сюрприз.
Елвін Ейлі.
Хто це?
Це танцювальна трупа. Буде дуже весело.
Зажди, тут тільки два квитки.
Дейз, ти ж подбаєш про себе?
Думаю, дівчачий день буде доречним.
А що ти робитимеш?
Піду в триповерховий ресторан «Гілка оливи» на Таймс-сквер.
Ні. Ні, я спробую писати.
Так, я цього давно не робив,
а місто мене зараз дуже надихає.
Ти писатимеш у нашу відпустку?
Якщо ти не проти.
Я просила про дівчачий день,
тому не відмовлюся.
Дякую, тату.
Так, це велика честь.
Я одягнуся і підемо.
-Згода? Гаразд. -Так.
Дякую.
Побажай мені успіху.
Прошу, не кажи, що знову забув телефон.
Ти маєш повернути обручку.
Тільки нічого не кажи.
Я нічого не скажу. Нічого. Обіцяю.
-Привіт, Рейч. -Привіт.
Що тобі потрібно?
-Чорні трюфелі і… -Білі гриби.
Говорила з експедитором.
Сказав, сьогодні раніше привезе закуски.
-Ідеально. Візьму ще трохи фокачі. -Добре.
«ДЖИЛЛІНІ»
-Привіт. Вибачте. -Привіт.
Я шукаю Рейчел Маєр.
А ви хто?
-Вибачте. Я Ітан. -Ітане?
Ще раз привіт.
-Привіт. -Містер Іст-Рівер.
Так, це Террі, моя бізнес-партнерка.
Також я вважаю її найкращою подругою.
Бізнес-партнерка, найкраща подруга. Усе вміє.
Власне, я шукав Ґері.
Добре.
Навіщо тобі Ґері?
Ні, вибач.
Подумав, що зустріну його тут або ти нас познайомиш, спитаю, як він.
До речі, як він?
А ти добрячий детектив, так? І гарний. А ці карі…
-Боже, Террі. -Що?
Мені треба… Нам треба більше фокачі.
Принесеш ще фокачі?
Нам більше не потрібна фокача.
Але знаєш що? Я принесу чіабату.
-Дуже дякую. Дякую. -Гарного дня, сер.
-Гарного дня. -Вибач за це.
Я збиралася перекусити з Ґері за рогом.
Дати йому твій номер?
Я сподівався з ним зустрітися.
Хочеш пообідати зі мною й Ґері?
Так, було б круто.
Можу піти з тобою.
-Як хочеш. -Гаразд.
Звісно. Авжеж. Поставлю це.
-Добре. -І підемо.
Круто.
TIFFANY & CO. Сума $353,60
Ґері?
Маєш час іще на одного?
Я маю йти.
Упевнений? Цей хлопець просив тебе.
-Так? Добре. -Так.
Упевнена, Ґері от-от прийде.
Усе гаразд. Я можу його почекати.
Так, я забула про це… Так.
Ранок Різдва.
Це… Вона…
Вона дуже тобі личить.
Дякую. Такий широкий жест, це не схоже на Ґері.
Але що за обручка!
Це найкрасивіша обручка, яку я бачила.
Так.
А ти? Як минуло освідчення?
Ніяк.
Але воно ще буде.
Ґері.
Схоже, він застряг на роботі,
тож сумніваюся, що зможе прийти.
Можемо залишитися, якщо хочеш.
-Звісно. Так. -Вибач.
Як ви з Ґері познайомилися?
Власне, отак.
Я хотіла витатуювати мамине ім'я, кілька друзів порадили його салон,
і лише він був вільний, що дуже кумедно.
Знаю, це звучить банально.
Але я іноді думаю, що це була доля.
Це кумедно...
Дивно.
Можна спитати… Хороше питання.
Ґері — хороший хлопець.
-Так? -Так.
А він, скажімо,
повернув би п'ятидоларову банкноту, якби хтось її впустив?
-Що? -Так. Ні, це… Так. Це…
Просто намагаюся краще його пізнати.
Як описати Ґері?
Ґері — художник.
Він суперталановитий.
На перший погляд може здатися зацикленим на собі,
але в ньому є набагато більше.
Ніхто так не підтримував мене, коли ресторан збанкрутував.
Він був чудовий.
Я подумаю, що ще. Можна багато чого сказати.
Ще один приклад.
Це браслет моєї мами.
Я всюди його ношу. Я була б у відчаї, якби загубила.
Він для мене безцінний. Ти зрозумів.
Я зняла браслет, коли робила тату.
Прийшла додому і зрозуміла, що його нема. Я запанікувала.
Побігла на зупинку.
А там був Ґері.
Він приїхав аж у Асторію.
Пам'ятаю, я дивилася на нього й думала: «Ось який він хлопець».
Тож якщо я… Ну, коли дратуюся,
що він запізнюється чи пропускає вечерю,
чи заглиблюється у свої справи,
чи сидить у телефоні,
я згадую, що він проїхав вісім зупинок
на метро, коли навіть не знав мене.
Вибач. Найдовша відповідь з усіх.
Так, він з тих, хто поверне п'ять доларів.
Ти справді дуже любиш хліб.
Так, люблю. Дуже.
Головний фан.
-Номер один. Це ти. -Номер один.
Дивно, як вони так разом рухаються.
Моїм однокласникам важко стати в алфавітному порядку.
Так, а я заздрила їхній гнучкості.
Я розтягуюся тричі на тиждень і ледь дістаю до пальців.
Браяне?
Ванессо, привіт.
Як ти?
-Добре, а ти як? -Чудово.
Добре.
Вибач. Це мій колега Девід.
Девіде, це Ванесса Рендал.
Була піарницею у відділі молодіжної літератури,
поки не перейшла на темний бік.
Лос-Анджелес.
Знаєш, мені з головою вистачило трьох років сльоти й вуличного сміття.
Тут не посперечаєшся.
-Це Дейзі, донька Ітана. -Привіт.
Браян познайомив мене з твоїм татом.
Це правда. Якось він показував твоє фото.
Слухай, я радий, що Ітан приєднався.
Я роками казав йому дати ще один шанс.
Закладаюся, ти його підштовхнула.
Я завжди його підштовхую, але ж ти знаєш Ітана.
Йому треба рухатися вперед.
Ні в кого з нас нема кришталевої кулі.
-Так. -Ми робимо, що можемо.
-Рада була побачитися. -Я теж.
-Радий зустрічі. Бувай. -Бувайте.
Гаразд.
Боже. А вони ж нові.
Таксі.
Привіт, Ті.
Ви погляньте, хто прийшов.
Вона сердиться?
Я хотів зробити сюрприз.
Купив квіти.
Гарні, еге ж?
Вони з бакалії.
Вона тут?
Ні, я не бачила її, відколи вона пішла на зустріч із тобою.
-Знаєш, про що я думала? -Що?
Про книжку, яку ти напишеш.
Сподіваюся, що напишу.
Як це — сподіваєшся?
Це через прокрастинацію і ненависть до себе.
Я маю чудового психолога.
Просто візьми й зроби.
Швидше б пройти повз книгарню і побачити її на вітрині.
Мені подобається.
Я не бачу нікого
Крім тебе
-Люблю цю пісню. -Люблю цю пісню.
Гаразд.
Мої очі дивляться
Лише на тебе
Добре.
Це смішно.
Але гарно.
Може, мільйони людей
Пройдуть повз
Але всі вони зникнуть…
Ітане, вибач, що Ґері не прийшов, але я…
Можна щось спитати?
Ти справді сьогодні прийшов до нього, чи…
Усе гаразд?
Доїдеш звідси додому?
Що?
Сподіваюся, у вас усе складеться.
Хай що станеться, ти маєш знати,
що я говорю це щиро.
Ґері Вілсон Пропущений дзвінок
ҐЕРІ ВІЛСОН Містер Нью-Йоркські тату
Ітане?
Я скоро прийду.
Я тобі дзвонила. Де ти був?
Вибач, я… Мій телефон знову загубився.
Треба поставити на нього трекер.
Ти хочеш щось мені сказати?
Нічого, про що треба було б хвилюватися.
Гаразд. Ти так наполягав на цій поїздці.
Я змінила плани.
Летіла десять годин, щоб бути з тобою і Дейзі,
бо ти мене попросив,
а тепер я тут, а ти — ні.
Знаю.
Ну, гаразд…
Хай там як, я тут.
Добре.
-Ґері Вілсон? -Чим можу допомогти?
Я Ітан Ґрін. Ми особисто не знайомі.
Так. Ти — той хлопець, з аварії.
Так, я читав звіт.
Ага.
Дякую за те, що ти зробив.
Це дрібниця.
Радий допомогти.
Чим я можу допомогти тобі?
Знаєш, думаю, ми взяли дещо один в одного.
Слухай, мені тут треба надолужити тиждень роботи.
Тож дякую тобі за твій вчинок.
Я хочу повернути обручку.
Яку обручку?
Ту, що мала бути на руці моєї дівчини,
але вчора я бачив її на руці Рейчел.
Ти вчора бачився з Рейчел?
Гаразд.
Поверни мою обручку.
А я поверну твої сережки.
Ні збитків, ні обману.
-Я не розумію, про що ти. -Розумієш.
Ти ж не залишиш їй обручку.
Ти їй не скажеш?
Не лізь до моєї нареченої.
Ти щось загубив — це не мої проблеми.
-Привіт. -Чим можу допомогти?
Я недавно заручилася.
-Вітаю. -Дуже дякую.
Я хотіла спитати, як чистити обручку, як підтримувати чистоту.
У мене ще не було такої розкішної речі, не хочу зіпсувати.
Дуже часте питання. Ми продаємо набори для догляду.
-Вам це цікаво? -Це ідеально.
Я часто печу й не хочу її зіпсувати.
Я знала, ви погодитеся.
-Ви про що? -Я пам'ятаю обручки, які продаю.
Ви продали обручку.
Він зробив правильний вибір. І це було непросто.
Справді?
Колеги кажуть, що в мене шосте чуття на пари.
-Ясно. -Так от.
Я одразу зрозуміла, що він — той самий.
Справді?
Ще раз вітаю вас трьох.
Нас трьох?
Донька вашого нареченого — злюка.
-Ні, він не має… -Як її звуть?
Я майже згадала.
Дейзі. Дейзі. Так, це Дейзі вибрала обручку.
Ми дивилися огранки «подушечка», «принцеса».
Але вам підійшло оце.
То як щодо набору для догляду?
-Ґері. -Ті.
Що ти зробив?
Ти про що?
Вона пече вже третю порцію житнього хліба.
Ну, це ж пекарня.
Стільки житнього не треба.
Це її хліб для роздумів.
Що ти зробив?
Нічого.
Сьогодні. Так.
Ґері, тягни свій зад у кухню і владнай усе, чув?
Привіт, Рейч.
У тебе тут бруд.
Вибач.
Слухай, мені дуже шкода через той вечір.
Пізно прийшов клієнт, ти ж знаєш, як воно буває.
Я не люблю відмовляти клієнтам без запису.
Частково це завдяки тобі.
Завдяки статті в «New York Magazine». Бо ти найкраща.
Ґері, як ти купив обручку?
Що?
Вона така екстравагантна. Така красива.
Я не можу не спитати, як тобі вдалося?
Ти ж її купив, так?
Ґері?
-Ти знаєш. -Так, знаю.
Як?
Неважливо, Ґері.
Слухай, Рейчел, я налажав.
Так, ти налажав.
А ще…
-Що ще? -Це ніби…
Коли я прокидаюся посеред ночі з якоюсь шаленою ідеєю для тату,
роблю замальовку і все стає очевидним.
Я побачив, як ти відкриваєш коробочку,
і це була найочевидніша річ у світі.
І яким був твій план?
Ти збирався розповісти цю історію, коли ми будемо в домі для літніх?
Чим ти думав?
Ти подарував мені чужу обручку. Здуріти.
Знаю, знаю.
Це божевілля. Не знаю, як це сталося.
Не розумію, що сталося. У мене не було плану.
Тоді я побачив обручку на твоєму пальці
і зрозумів, що хочу цього найбільше в світі.
Як я міг її повернути?
А якби там не було обручки?
Ти про що?
Я її поверну.
Тому я питаю тебе зараз, без напів струсу,
без обручки, яку ти ховав. Ти…
Ти ще хочеш зі мною одружитися?
Так.
Авжеж, хочу.
Я бачу наше майбутнє.
І якщо ти даси мені ще один шанс,
я стану набагато кращим.
Обіцяю.
Власне,
я думаю, ми маємо пишно це відсвяткувати.
Влаштуймо вечірку на честь заручин.
Серйозно, треба влаштувати тут величезну нью-йоркську вечірку.
Мій кузен Фін буде в місті, можемо запросити всіх, хто нас любить.
Бо я кохаю тебе, Рейчел.
Пам'ятай: говоритиму я.
Чому ти не можеш попросити обручку?
Усе складно, люба. Іноді, коли є якась проблема,
треба бути обережним з почуттями людей.
Як щодо твоїх почуттів?
Іст-Рівер.
Я мала б більше здивуватися.
Привіт, Террі. Це моя донька, Дейзі.
Привіт. Говоритиме мій тато.
Не хвилюйся. Я теж не розумію соціальних сигналів.
Ти прийшов до Рейчел? Знову?
Так. Вона написала й попросила прийти.
Так, вона отам.
Тату, можна привітатися?
Так. Вітайся. Вона за рогом.
То…
Ти хочеш щось сказати?
Ти знаєш?
Я знаю, що щось не так,
і відчуваю, що ти до цього причетний.
Тож хочу знати, що відбувається.
Заради Рейчел.
-Привіт, Рейчел. -Привіт, Дейзі.
-Привіт. -Твій тато ззовні?
-Так. -Твій тато тут?
Ти печеш хліб?
-Можна допомогти? -Авжеж, ти…
Мені потрібна допомога. Буде чудово. Візьмеш фартух? Отам.
-Можемо поговорити отут? -Так.
Що я маю зробити? Хочеш, щоб я поговорив?
Я впораюся.
Справді?
Боже, дуже тобі дякую.
-Ти найкраща. -Супер.
Зустрінемося вдома.
Може, подумаємо, як святкувати Новий рік.
-Так? -Так.
-Я так тебе кохаю. -Гаразд.
Обіцяю, я не напартачу. Добре?
Бувай.
Я нишком вийду.
Гаразд.
Що?
У нього обручка. У мене його подарунок.
Ого, усе набагато гірше, ніж я думала.
Я намагався їй сказати того вечора, але не зміг.
Я просто…
Не хочу розбивати їй серце.
Добре. Ідеально. Обтруси руки.
Трохи хаосу.
До речі, твої значно кращі за мої.
-То скільки треба часу? -Чимало.
А що ти робиш, поки чекаєш?
Не знаю. Хороше питання. Що я роблю, поки чекаю?
Я багато думаю, поки мій хліб печеться.
Ну, я теж багато часу думаю.
Я теж втратила маму десь у твоєму віці.
Ти любиш думати про маму, чи це тебе засмучує?
-І те, і те. -У мене так само.
Навчити тебе фокусу, який мені допоміг?
Знаходиш те особливе, що ви з мамою робили разом.
Й обов'язково робиш це раз на рік.
Принаймні я відчуваю, що вона поряд.
-Так. -У тебе є щось таке?
Ну, щороку на Різдво ми втрьох вибирали
одне одному дуже страшні светри.
Вони завжди були такі кумедні.
Але…
ми не робили цього, відколи вона померла.
Так.
Не треба це припиняти через те, що її тут немає.
Треба підтримувати традицію заради неї, так?
-Так. -Схоже, твоя мама була дуже класною.
Так.
Привіт.
Дякую, що прийшов.
Так. Що ви тут робите?
Боже, я наче в раю.
-Я допомагаю пекти. -Так? Ти попросила зарплатню?
Забула. Вибач.
Можна трохи поговорити з Рейчел?
Так. Виставлю тобі рахунок, Рейчел.
Одразу перейду до справи.
Я все знаю.
Розумію, це божевілля. Усе це — божевілля.
Лише хотіла сказати: мені дуже шкода.
Ні, це мені шкода.
Я хотів сказати, та не зміг.
Вважав, що це не я повинен казати.
Дякую, що так до цього поставився.
Ти дуже-дуже хороша людина.
Я це ціную.
Я лише хотіла вибачитися.
Ґері з тобою зв'яжеться.
Звісно, щоб повернути обручку і…
І ми всі зможемо жити далі.
Я…
Спекла особливий хліб для вас.
Дякую за це.
Так.
Гаразд.
Ну…
Схоже, це все.
Бувай.
Рейч, сядеш зі мною на хвилину?
Так.
Я хочу поговорити про ситуацію між тобою і Ґері,
але спершу скажу,
що цілком готова надерти йому зад.
Знаю, Террі.
Знаєш?
-Що ти знаєш? -Усе.
Усе зроблено, і я…
Я просто… Не хочу про це зараз говорити.
Стій, Рейчел, зажди.
Поговорімо про це.
Ви з Ґері все одно…
-Ага. -Так.
-Так? -Так.
Так. Добре. Ого, гаразд.
-Комп'ютер обробляє інфу. -Террі.
Не всі стосунки прості.
Розумієш? Так. Як щодо тебе й Софії?
Коли ви зустрілися, вона мала іншу.
-Це не зовсім ідеальний… -Ніхто не ідеальний.
Чорт, у мене було кільце у брові. Ніхто про це не говорить.
Ти завжди згадуєш старе.
А що Ітан?
Я все розумію, коли дещо бачу, а це було не абищо.
Він хотів повернути обручку.
І все.
Я видалила його номер.
Нічого не було.
Слухай. Гей.
Ґері теж не ідеальний.
Але не треба відвертатися від людини,
яка не змогла розповісти тобі про обручку, що їй не по кишені.
Він має попрацювати над собою. Як і всі ми.
Думаю, треба триматися за хороше,
любити людей,
поки можеш,
бо немає гарантії, що завтра вони будуть поряд.
Розумієш?
Ну… Це означає, що я маю починати бути з ним люб'язною, чи…
Террі, думаю, люди дуже здивуються, якщо ти так вчиниш.
Та я б і сама здивувалася.
Зажди. Чекай.
Що ти зробила з обручкою?
І так я опинилася в Брукліні, конференція в Зумі, я намагаюся під'їхати,
але це неможливо через годину пік. Це був жах.
На щастя для тебе, до кінця року на всіх станціях метро буде вай-фай.
Це був знак. Я поїхала на метро.
Куди ви їздили?
Тату, куди ми їздили?
Ми…
Ми їздили в пекарню, пам'ятаєш?
Так. І я допомагала пекти хліб.
Ну, не цей. Але ми можемо його скуштувати?
Так, авжеж.
Вибач.
Який теплий. Переконаюся, що не отруйний.
-Моя черга. -Чекай, я не закінчив.
Я не… Я не закінчив. Я…
Ванессо.
Ти вийдеш за мене?
Так. Так.
О боже.
Тому ти так дивно поводився.
Треба підігнати її, коли ми повернемося в Лос-Анджелес. Розмір не той.
Але який унікальний спосіб освідчитися!
Так оригінально.
Після повернення на нас чекає багато справ.
Подивимося заклади… Я складу список.
Добре. Я подзвоню кільком людям, гаразд?
-Кохаю тебе. -Кохаю тебе.
Що з поверненням?
Ви взагалі про це говорили?
Ми… Зосередьмося на тому, що ми зараз щасливі.
Але коли ми ходили на Елвіна Ейлі…
Дейзі, усе повернулося на своє місце.
Ти впевнений?
-Так. -Добре.
-«Джилліні». -Привіт.
Я хотіла спитати, чи ще є вільні столики на новорічний вечір.
Вечірка на трьох для Ґрінів?
Ні, вибачте. У нас заплановане приватне свято.
Ви жартуєте.
Шкода.
Я недавно заручилася,
і ваш ресторан відіграв у цьому значну роль,
тож я хотіла відвідати його перед поверненням у Лос-Анджелес.
Чекайте, ви сказали, що заручилися?
І це вечірка на трьох для Ґрінів?
Так, для мене, мого нареченого і його доньки.
Підійде невеликий столик.
Знаєте що? Думаю, ми зможемо вас прийняти.
Восьма вечора годиться?
-Ідеально. Так. -Гаразд.
Тоді до зустрічі.
-Привіт. -Привіт.
Що замовите?
ЛАСКАВО ПРОСИМО В МАЛЕНЬКУ ІТАЛІЮ
Ті, зараз 19.50, і я хочу офіційно оголосити, що прийшов раніше.
Ґері, я тебе бачу.
Якраз вчасно.
Люба.
Господи.
-Це Фін. -Як справи?
Привіт.
Багато про тебе чула.
-Дякую. -Як долетів?
Власне, непогано. Непогано. Боже, який я радий
нарешті зустріти знамениту Рейчел. Ти така ж приваблива, як на фото.
-Принести тобі напій? -Так, звісно.
Добре, я скоро.
Так дивно, що нас не познайомили,
адже я був з Ґері, коли ви зустрілися.
Я не знала. Кумедно.
Я тоді приїжджав. Ми зависали на точці з хот-догами,
перш ніж він помчав в Асторію.
Дякую, брате. Так, до того повідомлення від Ембер.
Ми з нею зустрічалися, до речі.
Так, вона… Вона бунтівниця.
Усе одно це найкраще нічне повідомлення. Поїхав у Квінз по секс,
а зустрів майбутню дружину.
Я вважаю, це перемога.
А ви готуєте пасту чи тільки закуски?
Я трохи вередливий.
Нічого, це згодиться.
Це тому ти…
приїхав того вечора в Асторію?
-Не для того, щоб повернути браслет? -Рейчел, так нечесно.
-Ми ж навіть не зустрічалися. -Річ зовсім не в тому.
Ти дозволив мені думати, що приїхав задля мене.
Ти не розумієш, чому це боляче?
-Це було три роки тому. -Саме так. Три роки тому.
Минулого тижня. Учора. Сьогодні.
-У нас усе добре. -Ні.
-Якщо ні, то ми над цим попрацюємо. -Ґері,
нічого не виходить.
Це надто важко.
Я не кажу, що має бути легко, але й не настільки важко.
Ти все копаєш ями, а я кидаю тобі мотузку,
і я більше так не можу.
Я більше так не можу.
-Не можу. -Рейчел…
Я точно з'їм сьогодні весь десерт.
-Якщо ти за це платиш. -Дейзі платить.
І не мрій.
Зажди, що ми тут робимо?
Побачиш.
Рейчел, поговори…
Що?
Якого біса він тут робить?
-Привіт. -Привіт, що…
Я замовила столик.
Я це не так собі уявляла.
Що ти зробила?
Ти знаєш цих людей?
Так, це Рейчел і Ґері, хлопець, якому допоміг тато.
Привіт, я Ванесса, наречена Ітана.
Ну от. Бачиш?
Він освідчився. Вона отримала обручку.
-Усе стало на свої місця… -Ґері, ні.
Про що ти говориш?
Вибачте, обручка. Ви про мою?
О боже.
Вони одружуються.
Ми це обговорили. Ми вже не одружуємося.
Не одружуєтеся?
Ні, ми щойно розійшлися…
Це важливо?
Яка тобі різниця, чи я з нею одружуся? Тобі яке діло?
Ніякого. Але ти вкрав обручку.
-Ти цього не доведеш. -Ти вкрав обручку?
-Ні. -Що відбувається?
-Я не… -Так, Ітане, що відбувається?
Гаразд, того вечора Ґері дозволив себе збити…
-Мене збили, і я ще й винен? -Можливо.
-Террі? -Гаразд.
Я купив тобі обручку.
Він купив Рейчел ці сережки.
Сережки, які я відкрила на Різдво?
Он куди ти ходив? По обручку?
Тут є шпинат? Бо в мене алергія.
Чувак. Дивися, що відбувається.
Добре. Сам винен.
То ти весь час про це знала?
Ні. Тобто так. Дізналася недавно. Так, я знала.
Припускаю, це ти поклала обручку в хліб.
Ти хоч збирався того дня освідчуватися чи…
-Люба. Не того дня, але я… -Ясно.
Люба, просто…
Рейчел.
Гадаю, треба піти додому й поговорити.
Рейчел.
Ми готові відтягнутися на повну?
Ні? Ну добре.
…сім, шість, п'ять, чотири, три,
два, один. З Новим роком!
Не знаю.
Я почувалася ідіоткою, Ітане.
Я не знав, що ти замовила там столик.
Дозволь уточнити: ти думаєш, що це є проблемою?
А не новина, що ти не збирався освідчуватися?
Я збирався освідчитися на Різдво,
чекав, що в тому пакетику буде обручка.
Чому ти не сказав?
Не знаю, я…
А як щодо тієї зустрічі? З Браяном Гаррісоном?
Ми з Дейзі на нього наштовхнулися.
Він говорив про твою нову книжку.
Ти нічого про це не згадував.
Нічого.
Але чому? Ніби…
Я дуже стараюся знайти хорошу причину,
але мені не вдається.
Я не знаю.
Гаразд, але, Ітане,
якщо на якомусь рівні ти знаєш,
то просто скажи.
Гаразд. Добре, я…
Ти не завжди мене підтримуєш.
Змінюєш тему щоразу, як я заговорюю про письменництво.
Я подумав, ти вважатимеш, що це буде черговим провалом,
і соромитимешся мене.
Ну, це…
Це паршиво.
Забудьмо про це на мить, гаразд?
Усе, чого ти мені не сказав,
те шоу з заручинами й новорічною вечерею…
Чого ти насправді хочеш?
Написати ще одну книжку.
Так, хочу спробувати ще раз.
Я відчуваю, що мушу.
І…
Я хочу переїхати в Нью-Йорк.
Ітане, я…
Я ненавиджу це місто.
Навіть коли тут сонячно й 20 градусів тепла.
Для мене це занадто.
Я знаю.
І навіть заради тебе й Дейзі…
Я не можу повернутися.
І ми обоє розуміємо, що це означає.
Він у тебе був напоготові?
Так.
Слухай,
ти сьогодні вчинила правильно.
Я не розумію.
Чому ти забронювала їм столик на вечір моїх заручин?
Не знаю.
Це було тупо.
Я завжди мала погане передчуття щодо вас із Ґері, і…
Не знаю, що я думала. Я зробила помилку.
Слухай, мені дуже шкода.
Хай там як,
Ітан не хотів розбивати тобі серце.
Тому не сказав тобі.
Я все одно залишилася з розбитим серцем, тож…
Так, давай.
Смачно.
Я поїду додому, зжеру цей корнетто
й вирублюся.
Роби, як знаєш.
Люблю тебе, Рейч.
І я тебе люблю.
Ти в порядку?
Так, усе буде добре.
Те, що ти думала, ніби впораєшся із цим без мене, вражає.
Нащо сипати сіль на мої рани?
Красунчик з сіллю.
Не їж усього.
Не можу тобі цього обіцяти.
Смакота. Я точно з'їм усе.
Ванесса вранці полетіла додому?
Так буде правильно.
Ви розійшлися назавжди?
Так.
Тату, ти збирався одружитися з Ванессою заради мене?
Що?
Слухай,
ти сказав, що вона буде для мене хорошою мамою і зразком для наслідування.
І це круто, так.
Але ти маєш бути з людиною, яка тобі підходить.
Тобі точно потрібен власний подкаст.
Тоді мені точно потрібен для цього телефон.
Гаразд.
Ді, слухай.
Повір, зі мною все буде добре.
Ти не повинна за мене хвилюватися.
Це не твоє завдання.
Що?
Дейзі?
Тату, нехай Рейчел біла, але вона класно готує.
Що?
-Добре. -Агов?
Чому ти досі тут?
А де я повинен бути?
Стояти біля ресторану з бумбоксом?
Піднімай дупу й ходімо.
Тебе покарано. Піднімай дупу... Сиди.
-«Джилліні», чим можу допомогти? -Ви власниця?
-Заждіть, що? -Це вам.
Розпишіться.
-На все добре. -Чекай.
Розкажи про екстрену ситуацію з каннолі.
Узяла мій телефон?
Ти не взяв.
Як ми маємо знати, що їх доставили?
Мабуть, почекаємо й побачимо, чи вона прийде.
Гей, Рейч.
Бомболоні майже закінчилися.
І жінка, копія Кармели Сопрано, клянуся тобі,
забрала всі наші каннолі.
Я чула. Ось, п'ятий столик.
Знаю, ти скажеш, що зараз не час,
але якби я мала телефон, ти б ним користувався,
коли забуваєш свій.
Що?
Я серйозно.
-Привіт, мила. -Привіт.
Як вона?
Я попросила скласти меню для побачень на вихідних,
а вона написала кров'янку й бичачий хвіст.
А щодо іншого — я зрозуміла.
Дякую.
Не знаю, за що ти дякуєш, але мені подобається.
-За квіти. -Які квіти?
Оці.
-Я їх не посилала. -Ні?
Чому б я посилала тобі квіти? Ти маєш посилати мені квіти.
Боже. Ти читала?
Ні, я весь день була шалено зайнята.
О господи. Коли ти їх отримала?
Не став запитань, на які не хочеш знати відповідей.
-Що робити? -Ти маєш піти.
Чорт. Гаразд, уже 16.00. Коли закінчується день?
-Мала, біжи вже. -Іди.
Добре. Дякую.
Знаєш, мала, я б теж бігла до тебе через усе місто.
Не підлизуйся.
Це правда.
Брешу. Твоя правда, я б викликала Убер.
Знаєте, я просто…
Таксі.
Дякую. Привіт.
Я поспішаю.
Їдьмо, їдьмо.
Добре, може, ще трохи.
Будь ласка, не здавайся.
Нумо.
Гаразд, це тут.
Далі я просто побіжу.
Доню.
Не думаю, що вона прийде.
Але ідея була хороша.
Ходімо.
Будь ласка, ще п'ять хвилин.
Прошу, тату.
Привіт.
-Привіт. -Привіт.
Я її отримала. Твою записку. Але із запізненням.
Я вже думав, чи можу довіряти тому кур'єру на велосипеді.
Ти сказав, що між нами ніби промайнула іскра.
Я теж так вважаю, тому й прийшла.
Так.
Так, ми мало одне одного знаємо, і…
Мабуть, ти говорила про круасан або корнетто…
Корнетто. Але твоя правда.
Я маю почати приймати рішення серцем,
а не головою.
Знаєш, таке відчуття…
Ніби це одне з таких рішень?
Так, це воно.
Це твоя ідея, так?
Він хотів узяти якийсь бокс.
-Який бокс? -Бумбокс.
Бумбокс.
Я не знаю, що це.
Що?
Ти не знаєш, що таке бумбокс?
Це непокоїть.
Ти знала, що таке бумбокс. Я тобі пояснював.
Ти мене ганьбиш.
Ніби я не пояснював.
РІК ПО ТОМУ
Прошу. Смачного.
-Дякую. -Прошу.
-Прошу. Дуже дякую. -Щасливих свят.
-Дейзі, дай мені секунду. -Так, авжеж.
Привіт. Щасливого Різдва.
-Привіт. -Що це?
Сюрприз.
Сподіваюся, там не спінювач.
Це наші ініціали.
Це найбанальніша річ, яку я бачила, і я в захваті.
Дякую.
-Ми готові? -Так.
Дейзі стежить за дверима.
-Чекаю на сигнал. -Гаразд.
-Зробімо це. -Зробімо це.
Можна хвилинку вашої уваги?
Хочу побажати вам щасливого Святвечора
і привітати нашого шеф-кухаря,
Рейчел Меєр.
Добре.
Піднімімо келихи за цю вродливу, талановиту, добру людину,
яка може досягти миру в світі завдяки цьому хлібу.
І, як я дізнався за рік, вона на диво суворий редактор.
-Знає все про крапки з комами. -Любий, що ти робиш?
Вона — мій корнетто.
Мабуть, моє кохання
Трохи сліпе
Не знаю, що б я без неї робив.
І не планую з'ясовувати.
Слухай, знаю, усе почалося
дуже хаотично, як дехто тут знає.
Але одна кохана людина якось сказала:
«Не думай багато про хаос,
зосередься на результаті».
І я не можу уявити кращого результату,
ніж вічність із тобою.
Звісно, обручка не проти.
О боже.
Рейчел, ти вийдеш за мене заміж?
Так.
Так, авжеж.
Ми одружуємося.
КІНЕЦЬ
Переклад субтитрів: Яна Філоненко
Творчий керівник Марія Цехмейструк