‫- "איזה דבר מסתורי הוא הזמן."‬ ‫אלבוס דמבלדור -‬
‫תודה.‬
‫- מונית -‬
‫כן, אז אצפה במשחק.‬
‫- אמה ווטסון‬ ‫חנות ספרי יד שנייה, לונדון -‬
‫- מת'יו לואיס‬ ‫המונית השחורה, תקוע בפקק -‬
‫- רובי קולטריין‬ ‫בית הקפה בצ'לסי -‬
‫- חגיגות ה-20 ל"הארי פוטר"‬ ‫חוזרים להוגוורטס -‬
‫- הנביא היומי‬ ‫הבוגרים שבים להוגוורטס -‬
‫- ט' פלטון -‬
‫- ג' אולדמן -‬
‫- אמה ווטסון‬ ‫הרמיוני גריינג'ר -‬
‫- גריפינדור -‬
‫- רופרט גרינט‬ ‫רון וויזלי, גריפינדור -‬
‫- טום פלטון‬ ‫דראקו מאלפוי -‬
‫- סלית'רין -‬
‫- בוני רייט‬ ‫ג'יני וויזלי -‬
‫- גריפינדור -‬
‫- מת'יו לואיס‬ ‫נוויל לונגבוטום, גריפינדור -‬
‫- רובי קולטריין‬ ‫רובאוס האגריד, גריפינדור -‬
‫- רייף פיינס‬ ‫לורד וולדמורט, סלית'רין -‬
‫- הלנה בונהם קרטר‬ ‫בלטריקס, סלית'רין -‬
‫- גארי אולדמן‬ ‫סיריוס בלק, גריפינדור -‬
‫- יחד עם -‬
‫- דניאל רדקליף‬ ‫הארי פוטר -‬
‫- גריפינדור -‬
‫"הוא לא יכול היה לדעת שבאותו רגע ממש‬
‫אנשים שהתכנסו בחשאי בכל רחבי המדינה‬
‫מניפים את כוסותיהם ואומרים בלחש,‬
‫'לחיי הארי פוטר, הילד ששרד'."‬
‫- פרק 1‬ ‫הילד ששרד -‬
‫- "הארי פוטר ואבן החכמים"‬ ‫"הארי פוטר וחדר הסודות" -‬
‫דן.‬ ‫-היי, גבר.‬
‫נפלא לראות אותך.‬ ‫-מה שלומך, אחי?‬
‫מה שלומך?‬ ‫-נחמד. ממש נחמד לראות אותך.‬
‫- כריס קולומבוס - במאי -‬
‫זה אדיר.‬ ‫-זה לא ייאמן.‬
‫כן, נכון.‬ ‫-בפעם האחרונה שהיינו פה, היית נמוך יותר.‬
‫רק במקצת.‬
‫אדיב מצידך לומר את זה.‬
‫- המשרד של אלבוס דמבלדור -‬
‫אנחנו פה.‬ ‫-כעבור 20 שנים.‬
‫כן.‬ ‫-זה די מוזר.‬
‫איך זה הגיע אליך? אני מעולם לא...‬ ‫לא זכיתי לשאול את השאלה הזאת,‬
‫איך אתה ביימת לבסוף את "הארי פוטר"?‬
‫ביימתי את זה לבסוף כי בתי אלינור‬
‫שכנעה אותי לקרוא את הספרים,‬
‫אחרי שסירבתי שלוש פעמים.‬ ‫-טוב.‬
‫ברגע ש"האסיר מאזקבאן" יצא,‬
‫אמרתי...‬ ‫-תודה, אלינור.‬
‫אמרתי, "טוב, אקרא אותם, סוף סוף".‬
‫ומייד ראיתי את הסרטים,‬
‫פשוט ראיתי אותם. וזה לא קרה מאז.‬
‫אחר כך הייתי צריך לטוס לאדינבורו‬ ‫לפגוש את ג'ו רולינג,‬
‫ובעיקרון אמרתי, "זה החזון שלי". היא אמרה,‬
‫"בדיוק ככה אני רואה את הסרט".‬
‫כשהספרים יצאו,‬
‫תורים של ילדים השתרכו מעבר לפינה...‬
‫- רובי קולטריין‬ ‫רובאוס האגריד -‬
‫כלומר, אלפי ילדים חיכו לספר העדכני.‬
‫- "הארי פוטר ואוצרות המוות" -‬
‫המון אנשים התחילו להתאהב‬ ‫בכתיבה של ג'יי קיי רולינג.‬
‫- בוני רייט‬ ‫ג'יני וויזלי -‬
‫לדעתי הייתי בטח בת שמונה.‬
‫- אמה ווטסון‬ ‫הרמיוני גריינג'ר -‬
‫אני חושבת שאז יצא הספר הראשון.‬
‫זה נהיה קטע משפחתי.‬
‫אבא שלי היה עושה את כל הקולות,‬
‫ואחי ואני נהיינו אובססיביים.‬
‫התחננו בפניו שימשיך,‬
‫ובכל פעם שהוא סיים פרק אמרנו,‬
‫"עוד אחד, בבקשה? רק עוד אחד. בבקשה.‬
‫עוד אחד..."‬
‫- פרק ראשון‬ ‫הילד ששרד -‬
‫לחבר שלי מבית הספר היו שני הראשונים.‬
‫הלכתי לישון אצלו,‬
‫והוא אמר, "'אבן החכמים' על המדף".‬
‫- מת'יו לואיס‬ ‫נוויל -‬
‫זה מה שעשינו במשך כל אותו לילה.‬
‫ישבנו שנינו בדממה.‬ ‫הוא קרא את "חדר הסודות",‬
‫אני קראתי את "אבן החכמים".‬
‫וזהו זה בעצם, מעולם לא הבטתי לאחור.‬
‫בזמן הקריאה התחברנו מיידית לפרד ולג'ורג',‬
‫כי אין תאומים רבים בספרות.‬
‫"חדר הסודות" היה הספר הראשון שאני‬
‫נשארתי ער כל הלילה וקראתי.‬
‫- אלפרד אנוך‬ ‫דין תומאס -‬
‫הכתיבה הייתה כה חיה,‬
‫קל כל כך להתחבר לדמויות.‬
‫- דייוויד היימן - מפיק -‬
‫זה היה יקום מפורט לפרטי פרטים...‬
‫- רופרט גרינט‬ ‫רון וויזלי -‬
‫שעוצב באופן מושלם.‬
‫אני חושב שקל מאוד לשכוח‬
‫שבשעתו, אנשים דיברו על מות הקריאה.‬
‫- דן רדקליף‬ ‫הארי פוטר -‬
‫אני חושבת שזו השקפת חיים יפה ויצירתית...‬
‫- אוונה לינץ'‬ ‫לונה -‬
‫האמונה באפשרויות בלתי מוגבלות.‬
‫אחת מהסיבות הרבות‬ ‫שאני מעריץ כל כך את ג'יי קיי‬
‫היא שמיליונים קוראים כעת ספרים,‬
‫והם מעולם לא היו מרימים ספר בחייהם,‬
‫ולפתע קולטים מהו כוחה של הכתיבה.‬
‫כיפאק היי, הארי!‬
‫ומבחינת ליהוק, זה היה...‬
‫החיפוש אחר הארי פוטר היה מטורף.‬
‫הסרט החדש של "הארי פוטר" מחפש ילדים‬
‫שיגלמו את שלושת התפקידים הראשיים,‬ ‫בסרט שעלותו מיליוני ליש"ט.‬
‫אני זוכר שהלכנו לאודישן הראשון,‬
‫והיו מאות אם לא אלפי אנשים.‬
‫ואז קלטנו שאנחנו צמד התאומים היחיד שם‬
‫שלא לבש בגדים זהים. לכן חצינו את הכביש‬
‫וקנינו שתי חולצות זהות ותואמות.‬
‫מהקולב.‬ ‫-מהקולב.‬
‫אמרו, "אלה יתאימו". והלכנו לדרכנו.‬
‫הם נתנו לכולנו להתערבב,‬
‫במעין התקהלות.‬
‫והם הלכו, לכאורה.‬
‫- טום פלטון‬ ‫דראקו מאלפוי -‬
‫וכמובן, היה עדיין אדון אחד‬ ‫שאחז במיקרופון בום‬
‫בדיוק מעל לראשינו,‬
‫ואיזו ילדונת שאלה אותי, "מה זה?"‬
‫אני חושב שאפילו אמרתי, "זה מיקרופון, דה".‬
‫ואמרתי, "הם מצלמים אותנו. זה רק תכסיס".‬
‫כאילו עשיתי את זה בעבר.‬
‫ואני זוכר את זה כי זו הייתה אמה.‬
‫הייתי אחוזת התרגשות סביב האודישן.‬
‫תמיד ידעתי שאיבחן על התפקיד של הרמיוני,‬
‫בצורה שהבהילה לדעתי את ההורים שלי,‬ ‫כי הם חשבו,‬
‫"מה נעשה איתה אם היא לא תתקבל לתפקיד?"‬
‫אני פשוט התרגשתי.‬
‫לא חשתי מבוהל. לא חשבתי,‬
‫"מעניין כמה סרטים יצלמו". לא משהו כזה.‬
‫חשבתי, "זה יהיה כיף".‬
‫אני חושב שהלחץ הכי גדול בהתחלה‬
‫היה מי יהיה הארי פוטר.‬
‫לא מצאנו את הארי. לא מצאנו.‬ ‫פשוט לא מצאנו את הארי.‬
‫- ג'יי קיי רולינג‬ ‫סופרת, "הארי פוטר" -‬
‫וזה נהיה די מוזר ומלחיץ.‬
‫הייתי בחדר המלון שלי בלונדון ערב אחד,‬
‫צפיתי בגרסת ה-BBC של "דייוויד קופרפילד".‬
‫מייד בא לי רעיון‬
‫ואמרתי, "זה הארי פוטר.‬
‫זה הילד שחיפשנו במשך חודשים".‬
‫אז ביקשתי מהמלהקת, אמרתי,‬
‫"חייבים להביא אותו לאודישן".‬
‫היא אמרה, "זה בחיים לא יקרה.‬
‫ההורים שלו לא רוצים‬ ‫שהוא יהיה מעורב בעולם הזה.‬
‫הם לא רוצים שהוא ייקח את התפקיד".‬
‫אני חושב שהעסקה הייתה‬ ‫לחתום על כל שבעת הסרטים,‬
‫ושהם יצולמו בלוס אנג'לס.‬
‫אז אימא ואבא אמרו,‬ ‫"לא, זה ישבש את חייו קשות".‬
‫למזלנו, דייוויד היימן‬ ‫הלך לתיאטרון כעבור כמה שבועות.‬
‫שני חבר'ה בשורה שלפניי התחילו להסתובב.‬
‫דייוויד, בהיותו המפיק הנפלא שהוא,‬
‫שכנע את אביו של דן להביא את דן לאודישן,‬
‫ואז בעיקרון השגנו את הארי פוטר שלנו.‬
‫ואקשן.‬
‫זו ביצת דרקון.‬ ‫-מה זה?‬
‫זה מה שהיא.‬ ‫-מה זה?‬
‫ביצת דרקון.‬
‫כן.‬
‫הייתי ילד שמח מאוד,‬ ‫ומתברר שהייתה לי איכות ממש טרודה.‬
‫"אתה ממש מתוק,‬
‫אבל נראה שעוברים עליך דברים רציניים."‬
‫זה דווקא היה מרגש מאוד,‬ ‫לראות את הילד הזה יושב שם ומדבר,‬
‫ופשוט חשבתי, "כן, זה הוא.‬ ‫תודה לאל, מצאנו אותו".‬
‫את רופרט ואת אמה היה קל מאוד ללהק,‬
‫כי הייתה תחושה שהם יצאו מהדפים.‬
‫עשינו לשלושתם צילומי מבחן ביחד,‬
‫כדי לוודא שיש ביניהם כימיה,‬
‫והיא הייתה ניכרת מייד‬ ‫בצילומי המבחן הראשונים.‬
‫תזכרו, חבר'ה,‬ ‫תתקרבו אליה כשהיא מגלה את המידע.‬
‫ואקשן!‬
‫מעולם לא חשבתי לבדוק פה.‬
‫שאלתי אותו מהספרייה בסמסטר הראשון‬ ‫כדי שיהיה לי משהו קליל לקרוא.‬
‫זה נקרא "קליל"?‬
‫תשתוק.‬
‫אם פילץ' יגיח מעבר לפינה בכל רגע,‬
‫יורידו לפחות 50 נקודות לגריפינדור.‬
‫ידעתי! הינה זה.‬
‫"ניקולס פלאמל הוא היוצר המוכר היחיד‬ ‫של אבן החכמים."‬
‫של מה?‬ ‫-של מה?‬
‫באמת, אתם לא קוראים?‬
‫קאט! כל הכבוד.‬
‫נפלא לראות אתכם.‬
‫כן, זה הזוי, נכון?‬
‫איך כולנו מרגישים לגבי זה‬ ‫שחזרנו לדבר על זה?‬
‫- מועדון גריפינדור -‬
‫טוב, א', ממש מרגש, כמובן,‬
‫וב', יש תחושה שלא חלף זמן בכלל‬
‫ושחלף המון זמן, במקביל.‬
‫כן, די אותו דבר. זה ממש הזוי.‬
‫אין תחושה שחלף זמן רב.‬
‫אין תחושה שכבר הרווחנו כנס מחזור.‬
‫כן.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫היו לי אבנים בכליות ונולדה לי תינוקת.‬
‫כך שברור שהזמן חלף.‬ ‫-באמת דיברת על זה.‬
‫אני מרגיש את הגיל שלי.‬
‫אבל יש כזו...‬ ‫-נכון.‬
‫...אסופת זיכרונות משותפים‬ ‫ודברים שעשינו כולנו ביחד,‬
‫ולכן קל מאוד‬
‫לגלוש בחזרה למקום שבו היינו.‬
‫האודישן הראשון שלנו,‬ ‫היום שבו כולנו נפגשנו,‬
‫לדעתי לראשונה...‬ ‫-אלוהים, כן.‬
‫...אני חושב שיצאתי מחדר ההלבשה שלי‬
‫וראיתי עוד ילד צעיר בעל שיער חום‬ ‫שהלך בכיוון ההפוך.‬
‫לא ראיתי את פניו אבל חשבתי,‬ ‫"ברור שאתה הארי אחר‬
‫שנבחן היום".‬ ‫-כן.‬
‫ובחנו אותנו בשילובים שונים‬
‫של רון, הארי והרמיוני.‬
‫אני זוכר שהיה שילוב אחד‬ ‫שבו שמו את שלושתנו ביחד.‬
‫זכור לי שכשהיינו שלושתנו,‬
‫הייתה תחושה שונה...‬ ‫-נכון, כן.‬
‫...ונכונה ונינוחה.‬
‫הקליק זכור לי.‬
‫היינו באולפן,‬ ‫אמרו לנו שקיבלנו את התפקידים,‬
‫ואז הם אמרו, "יופי. אז מכריזים שהתקבלתם.‬
‫תהיה עכשיו המון תקשורת מחוץ לביתכם,‬ ‫אז אתם לא יכולים ללכת הביתה".‬
‫עד כה, הדברים די התהפכו על פניהם.‬
‫זה...‬
‫אני לא יודעת,‬ ‫מעולם לא קרה לי דבר כזה בעבר.‬
‫הבנתי את הרמיוני לגמרי.‬
‫זאת אני. כאילו, אני הילדה הזאת.‬
‫אפשר היה לטעון שאמה הייתה‬ ‫האדם הכי חכם בצילומים.‬
‫ואני מדבר על כולם. היא פשוט...‬
‫היא הייתה ילדה מבריקה.‬
‫אני חושב שאני דומה לדמות שלי במידה מפחידה.‬
‫אז אני חי במשפחה בת שבע נפשות,‬
‫יש לי אחות ג'ינג'ית ואני גר במחילה.‬
‫רופרט היה הילד בן ה-12 הכי מוכן לצילומים‬
‫בעולם באותו שלב.‬
‫הוא היה כל כך, פשוט... חסר מורא.‬
‫רופרט היה רון.‬
‫ודן היה מעין הארי.‬
‫מה אתה מרגיש לגבי הפרסום?‬
‫יהיה מגניב.‬
‫כולנו דיברנו על זה.‬
‫כמה נוח גרמת לכולנו להרגיש באודישנים,‬
‫ואיך שזה נמשך במידה רבה לצילומים.‬
‫הזיכרון שלי הוא שזה נראה חסר מאמץ בשבילך.‬
‫בסרט הראשון עמדתי למות כל הזמן,‬ ‫אבל אני פשוט...‬
‫אני תמיד מאמין שאסור לשדר חרדה כזו.‬
‫אני רוצה שכולם ירגישו נוח.‬
‫אני רוצה שכולם ירגישו שזו משפחה.‬
‫אני רוצה שכולם ירגישו כמו בבית.‬
‫- השנה הראשונה בהוגוורטס -‬
‫טוב, כיתה. תקשיבו לי,‬ ‫ברוכים הבאים לשיעור התעופה הראשון שלכם.‬
‫אני רוצה שתרימו את היד מעל המטאטא.‬
‫בשבועות הראשונים לצילומים,‬
‫הילדים בהלם, בעיקרון.‬
‫- הארי פוטר‬ ‫טייק 1-איי -‬
‫בדיעבד, אני די נדהם מהעובדה‬ ‫שמעולם לא הייתי‬
‫המום מזה לגמרי.‬
‫דן, כשאתה מפנה לה גב הפעם, תסתובב.‬
‫תחזיק את זה, תביט למעלה‬ ‫כאילו אתה עומד לתפוס את זה, טוב?‬
‫אבל אני גם חושב‬ ‫שזה שוב חלק מכך שכריס וכל הצוות...‬
‫הם נתנו לנו לכייף כל הזמן.‬
‫מובן שהיינו ילדים,‬
‫וכולנו ציפינו לעשות שטויות ביחד.‬
‫כריס קולומבוס יצר אווירה של פארק שעשועים.‬
‫במידה רבה היינו ילדים‬ ‫שהתנהגו כמו ילדים בצילומים.‬
‫הזיכרון החזק שלי מהסרט הראשון...‬
‫מ"אבן החכמים", שבדיוק למדתי לשחק "סלאם".‬
‫אתם יודעים מה עשינו הרבה,‬
‫המשחק הזה...‬ ‫-אלוהים.‬
‫של המכות. כן.‬ ‫-המון מכות בידיים.‬
‫לכולנו היו ידיים אדומות ובוהקות מזה‬
‫שהכינו זה את זה ממש חזק.‬ ‫-גם שוקיים.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫זכורה לי גרסת השוקיים.‬
‫כן.‬
‫סליחה.‬
‫אני האלוף!‬
‫הם כנראה הקשו לעצמם על העבודה‬
‫כשהרשו לנו ליהנות כל כך,‬ ‫כי זה הסיח את דעתנו‬
‫מהעבודה שהיינו אמורים לעשות.‬
‫ולשאר הצופים, יש לי מלכודת עכברים.‬
‫תלחץ על צילום.‬ ‫-יקירי, אל תשים את זה על האף,‬
‫אחרת כל האיפור שלך ירד.‬
‫הייתה בעיה רצינית,‬ ‫שבמהלך טייק, תשומת הלב שלנו...‬
‫הייתה מתפוגגת לסירוגין.‬
‫הם אמרו משפט ואז חייכו למצלמה,‬
‫או שהם שמחו כל כך להופיע בסרט "הארי פוטר",‬
‫שהם לא הצליחו לבלום‬ ‫את ההתרגשות שלהם די זמן‬
‫כדי להתרכז בסצנה שלמה.‬
‫חבר'ה.‬
‫קולומבוס עבד הרבה עם ילדים,‬
‫והוא היה נהדר איתם, ממש כך.‬
‫הוא נהג לכרוע ברך כדי לדבר איתם,‬
‫והם התגודדו כדי שאיש לא ישמע.‬
‫הוא גם היה כזה אבהי, אפשר היה לחוש בזה,‬
‫היינו כמו חלק מהמשפחה שלו.‬
‫תשתמש בזה בחופשיות רבה יותר.‬
‫אתה סתם מדבר...‬
‫הפסקה ראשונה.‬ ‫-אתה מבין אותי?‬
‫כן.‬ ‫-אתה כאילו קפוא ככה,‬
‫אבל אתה יכול להגיד...‬ ‫-לא.‬
‫"אתם באמת חושבים..."‬
‫מובן שאפשר להשתמש בזה. טוב?‬
‫יופי. אבל עבודה טובה.‬
‫אבל זה לא קל, כי נדרשת סבלנות עצומה‬
‫עם ילדים. במיוחד עם...‬
‫עם ילדים היפראקטיביים ונרגשים כמו שהיינו.‬
‫- בנק גרינגוטס -‬
‫נראה חינני.‬ ‫-הם רצו...‬
‫איזה קטע לראות אתכם פה.‬
‫שלום. נחבאים.‬
‫שני חברי גריפינדור מבלים.‬
‫בוא הנה.‬ ‫-טוב לראות אותך, אחי.‬
‫איך כריס קולומבוס‬ ‫שמר על מצב רוח טוב כל כך?‬
‫אנחנו די התרוצצנו,‬ ‫אבל אני מניח שהיינו בני 11.‬
‫יכולת לגרום לשלושה אנשים לעשות מה שצריך.‬
‫אבל זה לא אומר שתגרום לחמישה שמאחור‬
‫לעשות מה שצריך.‬ ‫-לא.‬
‫רופרט היה בלתי נלאה. ברגע שהוא התחיל...‬
‫ברגע שנפרצו אצלו הסכרים...‬ ‫-אלוהים, כן.‬
‫אבל זאת הסיבה שזה עבד, לא?‬
‫כי קולומבוס אפשר לנו בעיקרון להיות...‬
‫כן, אמת.‬ ‫-...ילדים.‬
‫לא זכורה לי תחושה שעבדנו.‬
‫אבל זה חשוב כל כך. שזה היה ככה.‬
‫כן. לכן זאת התחושה כשצופים בזה.‬
‫יש תחושה של... ילדים.‬ ‫-כן. אמת.‬
‫אבל אני אגיד לכם מה מצחיק בזה,‬
‫שהיינו מוקפים בכל השמנה והסולתה...‬
‫של שחקני בריטניה,‬ ‫ושלא היה לנו מושג מי כל אחד מהם.‬
‫נכון.‬ ‫-חשבתי שריצ'רד האריס עבד פה‬
‫כמדריך טיולים, במשך זמן מה.‬
‫לדעתי לאף אחד מהילדים לא הייתה היכולת‬
‫להבין את כובד המשקל‬ ‫של מי שעבדו איתם בזמנו.‬
‫מי שהאגריד פגש בכפר לא היה זר.‬
‫זה היה סנייפ.‬
‫וזה אומר שהוא יודע איך לעקוף את פלאפי.‬
‫ועכשיו שדמבלדור נסע...‬
‫שלום לכם.‬
‫האצולה הבריטית של עולם המשחק.‬
‫מה יש לך להגיד להגנתך?‬
‫אני נשבע שאני לא יודע איך זה קרה!‬
‫כשאני חושב על האנשים שזכיתי‬
‫לגדול לצידם ולשמוע...‬
‫כן, לשמוע אותם מתקשרים‬
‫ולשמוע את החדות של אנשים...‬
‫השחקנים הבוגרים באו‬
‫והיו השובבים, באורח מוזר.‬
‫זה דווקא מעולה.‬
‫למשל, רובי קולטריין...‬
‫הוא היה כזה ילד, ממש לא בוגר,‬
‫וכאילו, כיפי ממש.‬
‫הוא אהב להצחיק אותנו, והוא היה מצוין בזה.‬
‫ניסיתי פשוט הכול.‬
‫ניסיתי קרמים. ניסיתי ג'ל. ניסיתי גילוח.‬
‫בכל רגע שאני קמה, כאילו...‬ ‫בעלי מאיים לעזוב אותי.‬
‫אילו הוא אהב אותי באמת, לא היה מפריע לו‬ ‫טיפה שיעור על הפנים, אני בטוחה,‬
‫אבל הוא מערים קשיים.‬
‫- המועדון של גריפינדור‬ ‫ביה"ס הוגוורטס לכישוף ולקוסמות -‬
‫טוב הלב הזה והחמימות שנבעו ממך,‬
‫הם עשו את ההבדל.‬
‫טוב, בילינו המון זמן ביחד.‬
‫אני יודע. ביליתי איתכם יותר זמן‬ ‫מאשר עם הילדים שלי‬
‫בשלב מסוים.‬ ‫-אני יודעת. מטורף.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני חושב שרוב הסצנות החביבות עליי, בכנות,‬
‫במבט לאחור,‬ ‫היו איתך ועם החבורה בבקתה של האגריד.‬
‫אני כל הזמן נזכרת בסצנה‬ ‫שבה קוראים לי "בוצדמית".‬
‫כן.‬ ‫-אתה היית נחמד אליי כל כך באותו יום...‬
‫כן.‬ ‫-כי זאת הייתה הפעם הראשונה‬
‫שהיה לי קטע משחק גדול.‬
‫הוא קרא לי "בוצדמית".‬
‫לא נכון.‬ ‫-מה זה "בוצדם"?‬
‫זה אומר דם מלוכלך.‬
‫"בוצדם" זה כינוי גנאי למישהו‬ ‫שנולד להורים מוגלגים.‬
‫מישהו שהוריו לא קוסמים. מישהו כמוני.‬
‫שלושתכם נהייתם שחקנים ממש נהדרים.‬
‫כשנכחתם בתפאורות האלה,‬
‫הרגשתם שממש נכנסתם לעולם.‬
‫כן.‬ ‫-בכל התפאורות של סטיוארט קרייג,‬
‫תשומת הלב לפרטים הייתה יוצאת מהכלל.‬
‫- יצירת הבלתי אפשרי -‬
‫תמיד הייתי נחוש‬ ‫שאסור שתהיה להוגוורטס תחושה‬
‫שהוא עולם שלא יכול להתקיים במציאות.‬
‫היה לי חופש יצירתי עצום,‬
‫כך שיכולנו לבנות את העולם הזה יש מאין.‬
‫חלק מהתפאורות ב"פוטר" היו מהממות בעיניי,‬
‫ואני עוסק בזה כבר 35 שנים,‬
‫חשבתי, "אללי!"‬
‫בפעם הראשונה שביקרתי בסט הצילומים,‬
‫הובילו אותי באולם הגדול שהיה מהמם.‬
‫כל הרצפות עשויות מאבן יורק אמיתית.‬
‫במרבית הסצנות היו 250 ניצבים,‬
‫כולם בני 18 והם מתרוצצים,‬
‫אז לא תניח רצפה מפלסטיק.‬
‫היא חייבת להיות אמיתית.‬
‫וכל הנרות הדלוקים תלויים מחוטים.‬
‫אחד מהרגעים החביבים עליי ביותר בצילומים‬
‫היה הרגע שבו כל הנרות המרחפים‬
‫התחילו לשרוף את החבלים שחיברו אותם לתקרה,‬
‫והם התחילו ליפול באולם הגדול.‬
‫מאות נרות אמיתיים‬
‫שהיו דלוקים באמת...‬ ‫-אלוהים.‬
‫...על חוטי דיג מהתקרה.‬
‫כיום, הרוב היה נעשה‬ ‫באמצעות אפקטים חזותיים.‬
‫העובדה שזכינו באמת‬
‫להיות בסט הזה.‬ ‫-נכון.‬
‫ממש מגניב.‬
‫תודה לסטיוארט קרייג.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו אוהבים אותך, סטיוארט קרייג.‬ ‫-כן.‬
‫הסצנה הכי קשה לצילום הייתה קווידיץ',‬
‫והצופים היו צריכים להבין את הכללים מייד.‬
‫קווידיץ' הוא משחק קל מאוד להבנה.‬
‫בכל קבוצה יש שבעה שחקנים.‬
‫שלושה רודפים, שני חובטים,‬ ‫שומר אחד ומחפש אחד.‬
‫זה אתה.‬
‫לכן ג'ו רולינג הכינה למעננו ספר חוקים,‬ ‫ספר חוקים לקווידיץ',‬
‫שמסביר כל פרט במשחק.‬
‫- מגרש קווידיץ' -‬
‫ואז עם סטיוארט קרייג, המעצב האומנותי שלנו,‬
‫עוצב המראה של מגרש הקווידיץ',‬
‫ונוצר מגרש בעל תחושה אותנטית ואמיתית ממש,‬
‫למשחק שהוא לחלוטין לא אמיתי.‬
‫המון אנרגיה והתלהבות. היכון, אקשן!‬
‫היא מבקיעה!‬
‫אנג'לינה ג'ונסון מבקיעה!‬ ‫עשר נקודות לגריפינדור!‬
‫תמיד רציתי לספר לך שהיה רגע‬
‫ביום השני אולי, או השלישי.‬
‫המצלמה מתמקדת עליך ואתה אומר,‬ ‫"אנחנו לא הולכים הביתה. לא באמת".‬
‫זו הרגשה מוזרה, לנסוע הביתה. נכון?‬
‫אני לא נוסע הביתה. לא באמת.‬
‫יש לי דמעות...‬ ‫אני עדיין דומע כשאני חושב על זה.‬
‫חשבתי, "הבחור הזה, הילד הזה,‬ ‫הוא שחקן מדהים".‬
‫תודה.‬ ‫-ובאותו רגע‬
‫נפתח למעננו בעצם עולם שלם,‬
‫והסרט הראשון מזכיר מאוד ספר אגדות,‬ ‫הוא מזמין מאוד...‬
‫כן, מקסים ו...‬ ‫-ברוכים הבאים להוגוורטס.‬
‫עד שמגיעים לסוף הסרט.‬ ‫-ואני ממס פרצוף של אדם.‬
‫כן, בדיוק.‬
‫הסרט הראשון היה להיט.‬ ‫-כן.‬
‫ברגע שהוא נהיה להיט‬ ‫ואנשים קיבלו לא רק את הסרט‬
‫אלא קיבלו את הליהוק...‬ ‫-נכון, כן.‬
‫היה לי כיף חיים בסרט השני.‬ ‫-מגניב.‬
‫"חדר הסודות", כי הייתי חופשי.‬
‫- ערכי משפחת וויזלי -‬
‫טוב, בואו.‬
‫בוקר טוב, וויזלים.‬ ‫-בוקר טוב, אבא.‬
‫תמיד אהבתי כל סצנה‬ ‫שבה כל הוויזלים היו ביחד,‬
‫כמו הסצנות במחילה.‬
‫תמיד הייתה אנרגיה מוטרפת.‬ ‫כולם הגיבו זה לזה.‬
‫- המחילה של משפחת וויזלי -‬
‫העניין שזכור לי מהמחילה,‬
‫שהיא כל הזמן השתנתה.‬
‫היא התרחבה והתכווצה.‬
‫רגע אחד הייתה אח גדולה עם אבקת פלו,‬
‫ואז היא נהייתה קטנה יותר.‬
‫כן, התפאורה הייתה חיה ונושמת. היא השתנתה.‬
‫אני מרגישה שהתפקיד הכי שווה‬ ‫היה להיות וויזלי ב"הארי פוטר".‬
‫הייתה לנו מעין משפחת הוגוורטס,‬ ‫אבל הרגשתי שזה מיוחד מאוד‬
‫שהייתה משפחה ממשית נוספת.‬ ‫-זה היה נפלא.‬
‫כל הסצנות שהיו לנו בנוסף לשאר.‬
‫ונפלא לעבוד עם ג'ולי.‬
‫נהגנו להגיע לצילומים,‬ ‫"שלום, אימא". "שלום, אבא."‬
‫ג'ולי וולטרס שגילמה את אימא שלי,‬ ‫גברת וויזלי,‬
‫הייתה נפלאה ונהדרת כל כך איתי.‬
‫היא ממש לקחה אותי תחת חסותה והיא הייתה‬
‫דמות אם מושלמת.‬
‫הייתי ממש קרוב אל התאומים.‬
‫הם באמת היו כמו אחים בוגרים.‬
‫ג'ולי וולטרס ומארק ויליאמס‬ ‫היו כמו המשפחה השנייה שלי.‬
‫הם תמיד נשארו בדמות,‬
‫והיה להם מעין... הם היו מגיבים זה לזה.‬
‫דמבלדום...‬ ‫-מי? מי, יקירי?‬
‫דמבלדור בוודאי יודע שאתה פה, הארי.‬
‫קאט.‬
‫לעצור. זה לא עובד.‬
‫לא להאמין. אתם נראים נפלא. מה שלומכם?‬
‫זה מדהים. מה שלום כולם?‬
‫מצוין, תודה. איך אתה?‬ ‫-טוב.‬
‫זה מרגש כל כך.‬ ‫זאת הפעם הראשונה שחזרתי מאז "אזקבאן".‬
‫לא ידענו שתחזור.‬
‫ערכי משפחת וויזלי... התחשבות, הכלה וכיף!‬
‫הארי, אתה בטח יודע הכול על מוגלגים.‬
‫מהו בדיוק התפקיד של ברווזון גומי?‬
‫היה לנו טבעי מאוד להיות ביחד.‬
‫זו הייתה משפחה, חוץ מאשר במובן החוקי.‬
‫זה גם מה שמגניב בזה, לראות את הרגש הזה‬
‫של קבלת האחר.‬
‫ורואים את ההפך הגמור במשפחת מאלפוי.‬
‫כן, זו תמיד השוואה מצוינת בין שתי המשפחות.‬
‫יש ניגודיות מוחלטת.‬
‫נו, נו, דראקו, תשחק יפה.‬
‫מר פוטר.‬
‫- תכירו את משפחת מאלפוי -‬
‫לוציוס מאלפוי. אנחנו סוף סוף נפגשים.‬
‫שמעתי על "הארי פוטר" לראשונה‬
‫כי כולם קראו את הספרים בתחתית,‬ ‫בכל מקום שנסעתי אליו.‬
‫- ג'ייסון אייזקס‬ ‫לוציוס -‬
‫אני משוכנע שגילמתי בסוף את לוציוס‬ ‫כי לא הייתי מעוניין בזה.‬
‫הלכתי להיבחן לתפקיד‬ ‫של גילדרוי לוקהארט וכריס אמר,‬
‫"זה היה מעולה. אכפת לך להיבחן לתפקיד אחר?"‬
‫עמדתי לגלם את קפטן הוק ב"פיטר פן" וחשבתי,‬
‫"אני לא רוצה לגלם‬ ‫שני נבלים בסיפורי ילדים",‬
‫ונבחנתי בשיניים חשוקות, מריר נורא,‬
‫ומובן שזה בדיוק מה שהיה נחוץ,‬
‫וביקשו ממני לגלם את לוציוס,‬ ‫ותודה לאל שביקשו.‬
‫איך אתה מעז!‬
‫הטעם להימצאות שלו בעלילה,‬ ‫בעיניי, היה להסביר‬
‫למה דראקו כזה בריון מחריד,‬ ‫אכזרי וסדיסטי בבית הספר.‬
‫שיער ג'ינג'י וגלימה שירשת מאחיך.‬ ‫אתה מוכרח להיות ממשפחת וויזלי.‬
‫דראקו הוא תוצר של הוריו.‬ ‫ויש לו הורים איומים ממש.‬
‫אילו האגריד היה ההשפעה העיקרית עליך,‬
‫רוב הסיכויים שהיית אומר, "הכול טוב, אחי?"‬
‫היית מקסים וחבקן גדול.‬
‫הוא לא יפהפה?‬
‫שיהיה בריא. תראו, הוא מזהה את אימא שלו!‬
‫אם אבא שלך הוא פסיכופת שמנופף במקל קוברה,‬
‫כנראה לא תהיה הברנש הכי חביב.‬
‫שלושים ושבע, טייק ראשון, סמן למצלמה.‬
‫טום, תזכור.‬ ‫לאט, תספר סיפור אבל ברשעות. ברכות.‬
‫היכון, ואקשן.‬
‫הערצתי את טום מהשנייה שפגשתי אותו.‬
‫הוא תמיד היה חמוד ממש.‬
‫העבודה עם ג'ייסון הייתה תענוג אמיתי.‬
‫למעשה, העבודה עם ג'ייסון‬ ‫לא תמיד הייתה תענוג.‬
‫הוא נהפך מיידית‬ ‫לאדם הכי לא ידידותי ומחריד שפגשתי מעודי.‬
‫אני רק זוכר שתפסתי אותו,‬
‫והייתי הכי לא נעים שיכולתי,‬
‫וראיתי איך פרצופו הקטן‬ ‫חיפש כל הזמן אישור מצידי.‬
‫הסצנה הראשונה שבה צולמתי ירדה בעריכה.‬
‫היא בסצנות שירדו בעריכה.‬
‫דראקו נגע במשהו. והשתמשתי במקל ואמרתי...‬
‫אל תיגע בשום דבר, דראקו.‬
‫אבל לא ידעתי עד כמה השיניים חדות,‬
‫והן נכנסו היישר לידו הקטנה של טום,‬
‫והוא הרים אליי מבט ובעיניו נקוו דמעות...‬
‫כן, אבא.‬
‫ואמרתי, "טום, אני ממש מצטער.‬
‫לא ידעתי עד כמה הן חדות ועד כמה זה כבד".‬
‫והוא אמר, "אני יודע. זה בסדר.‬ ‫זה טוב לסצנה".‬
‫הוא היה אבא מרושע,‬
‫וכשאמרו "קאט", הוא ניגש לחבק ולומר,‬
‫"הרבצתי לך חזק מדי?"‬
‫הוא היה ממש ג'קיל והייד, האיש הזה.‬
‫הארי פוטר, איזה כבוד.‬
‫אני זוכר שאמרתי לחבר שקיבלתי איזה תפקיד.‬
‫זה גמדון ב"הארי פוטר".‬
‫וצווחות האושר והייאוש המוחלט‬
‫מחוסר ההבנה שלי עד כמה הדמות הזאת חשובה.‬
‫- טובי ג'ונס, דובי -‬
‫צילמנו טייק והוא אמר, "תודה".‬ ‫ואני הנפתי את הרגל קדימה,‬
‫רכנתי והנפתי את המקל,‬
‫וכריס אמר, "קאט. אפשר לנקות את הרצפה‬ ‫היכן שג'ייסון החליק, בבקשה?"‬
‫ואמרתי, "לא, לא החלקתי".‬ ‫הוא אמר, "אז מה קרה?"‬
‫ואמרתי, "בעטתי בדובי במורד המדרגות".‬
‫וחשבתי, "זה יהיה כיף לא נורמלי".‬
‫מר מאלפוי!‬
‫יש לי משהו ששייך לך.‬
‫הגרב מעורר רחמים, לא?‬
‫ברמה מסוימת, אבל ברמה אחרת, הוא הכול.‬
‫ולדעתי, זה היופי שבדמות.‬
‫האדון נתן לדובי גרב.‬
‫מה? אני לא נתתי...‬
‫האדון הגיש לדובי ביגוד.‬
‫דובי חופשי.‬
‫אחד מהנושאים המרכזיים‬ ‫הוא ברית החברים שמחזיקה מעמד.‬
‫אז לך ולי היה אחד מהצחוקים הכי גדולים‬
‫יחד עם ריצ'רד האריס.‬ ‫-כן.‬
‫הייתה לנו בובה אנימטרונית‬ ‫של פוקס עוף החול,‬
‫וזו הייתה ציפור אדומה וגדולה שלא קיימת.‬
‫היא לא קיימת.‬
‫היא לא הייתה לא מציאותית,‬ ‫היא יכולה להתקיים, אני מניח.‬
‫ריצ'רד נכנס והסתכל על עוף החול ואמר,‬
‫"וואו, מאלפים את החיות האלה‬ ‫בצורה נפלאה בימינו".‬
‫כי הייתה מצלמה בתוך העיניים‬ ‫כדי שהם יוכלו לראות את ריצ'רד מביט אליה,‬
‫והם חשבו, "לא נרצה להרוס את הקסם.‬
‫לכן ניתן לציפור להמשיך להגיב ולזוז".‬
‫וזה נכנס לאיזו מחזוריות‬
‫שריצ'רד חשב, "הציפור מגיבה אליי".‬
‫יצורים מרתקים, עופות החול.‬
‫הם מסוגלים לשאת משאות כבדים להדהים.‬
‫לדמעות שלהם יש כוחות ריפוי.‬
‫מעולם לא אמרנו לו.‬ ‫-לא, מעולם לא אמרנו לו.‬
‫הוא חשב שזו ציפור אמיתית.‬
‫זה מטורף שהיה לנו חלק בזה.‬
‫אני לא מכיר אדם נוסף‬
‫שהיה מסוגל להתחיל את הסדרה כמוך.‬
‫זה גורם לי להרגיש נפלא.‬ ‫תמיד חשתי אשמה כי עזבתי.‬
‫ממש כך.‬
‫כשאמרתי לכם "שלום", חשבתי,‬
‫"אני לא מאמין שאני עוזב אותם".‬
‫אני חושב שלא מפרגנים לך מספיק על מה שהשגת‬
‫בשני הסרטים הראשונים ועם כולנו,‬ ‫אז תודה רבה לך.‬
‫זו הייתה החוויה הנפלאה בחיי.‬
‫"אתה אינך מסוגל להכיר בכך‬ ‫שאין זה משנה באיזה מעמד מישהו נולד,‬
‫אלא מה קורה איתו כשהוא גדל."‬
‫- פרק 2‬ ‫התבגרות -‬
‫- "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן"‬ ‫"הארי פוטר וגביע האש" -‬
‫שלום.‬
‫- גארי אולדמן‬ ‫סיריוס בלק -‬
‫- כיתת שיקויים -‬
‫מה שלומך?‬
‫טוב. תודה שבאת. תודה על השיחה.‬
‫- הבריחה מאזקבאן -‬
‫מי זה? האיש הזה.‬
‫"מי זה"?‬
‫זה סיריוס בלק, זה.‬
‫סיריוס בלק הוא דמות מהותית ב"הארי פוטר".‬
‫זה חלק מהמוטיבים של ג'ו,‬ ‫"לא להסתכל על הקנקן".‬
‫- דייוויד היימן - מפיק -‬
‫הדימוי של סיריוס בלק כפושע‬ ‫הוא זה שמוצג להארי.‬
‫רוצח מסתובב לו חופשי.‬
‫אתה מתכוון לסיריוס בלק?‬
‫אבל מה לו ולי?‬
‫ויחד עם זאת, כשהארי פוגש אותו‬ ‫במהלך הסרט השלישי,‬
‫הוא מגלה שהוא לא מי שנאמר לו שהוא.‬
‫הוא מישהו שונה בתכלית.‬
‫וגארי שחקן כה מרשים. אחת מהסיבות שבחרנו בו‬
‫היא שיש לו כמובן יכולת להיות אפל,‬
‫אבל יש לו כזו נשמה, וכזו חמימות פנימית.‬
‫אפשר לשאול אותך,‬ ‫מתי פנו אליך לראשונה לגלם את סיריוס?‬
‫הייתי מודע ל"הארי פוטר",‬ ‫אבל זה היה במידה רבה משהו לילדים.‬
‫אנשים אמרו לי לקרוא את הספרים,‬ ‫ויש לי ילדים,‬
‫כך שזה עמד להיות איפשהו ביקום שלי.‬
‫ואז נכנסה גישה קצת יותר אפלה,‬
‫והספר היה מעניין.‬
‫פגשתי את אלפונסו, ואני חושב שבשעתו‬ ‫הוא היה הגורם העיקרי שמשך אותי.‬
‫תזכרו, חבר'ה, שעליכם לטפל בצפרדעים שלכם.‬
‫אל תדאג.‬
‫ב"אזקבאן", יש התבגרות.‬
‫הם חוצים מהילדות אל שנות הנעורים שלהם.‬
‫בשני הסרטים הראשונים, הארי עדיין ילד.‬
‫- אלפונסו קוארון - במאי -‬
‫יש אופטימיות רבה יותר סביב הנימה עצמה.‬
‫אף על פי כן, כשהוא חוגג 13,‬
‫יש עננה גדולה שמעיבה על סביבתו של הארי,‬
‫והיינו צריכים להעביר את זה, גם עיצובית.‬
‫מה קורה?‬
‫לא יודע. אולי יש תקלה.‬
‫ב"האסיר מאזקבאן" הייתה תחושה‬ ‫של עידן חדש לגמרי, למעשה.‬
‫הסיפור אפל בהרבה.‬
‫- רופרט גרינט‬ ‫רון וויזלי -‬
‫היו בו הרבה נושאים בוגרים.‬
‫תיאורי הסוהרסנים‬ ‫של ג'יי קיי רולינג מפחידים מאוד,‬
‫ורציתי מאוד להעביר את התחושה שהסוהרסנים,‬
‫מה שהם עושים זה לשאוב את השמחה,‬
‫שהם שואבים את המהות של הארי,‬
‫אבל אני חושב שהחלק הכי חשוב‬ ‫בהשגת המטרה הזאת היה המשחק של דן.‬
‫מתי היה "אזקבאן"... בן כמה היית?‬
‫ארבע עשרה.‬
‫באמת? כשנפגשנו לראשונה?‬ ‫-כן.‬
‫אני חושב שהיה לי קטע אבהי טבעי.‬
‫אתה תהרוג אותי, הארי?‬
‫האדם הראשון שאני זוכר‬ ‫שהשתאיתי ממנו כשהוא בא‬
‫היה גארי אולדמן.‬ ‫-אני זוכרת את זה.‬
‫את זוכרת שהתחרפנתי?‬ ‫-אני זוכרת שעשית לי שיחה שלמה על גארי.‬
‫כן, אמרת, "תקשיבי, אמה,‬ ‫את צריכה להיות רגועה,‬
‫כי גארי אולדמן... זה עניין ממש רציני,‬
‫ואת צריכה להיות רגועה". ואמרתי, "טוב".‬
‫שזו הייתה בעצם השלכה של הפחדים שלי,‬
‫כי חשבתי, "דן, אתה צריך להיות רגוע.‬ ‫האיש הזה הוא עניין רציני".‬
‫דן היה טיפה מבוהל בהתחלה,‬
‫וגארי היה נדיב להדהים‬
‫כאדם אבל גם כשחקן,‬
‫והוא אימץ אותו מיידית‬ ‫ושיתף אותו בתהליך המשחק.‬
‫היה ממש מקסים לראות את שניהם.‬
‫וזה היה כמעט שיקוף של היחסים ביניהם,‬
‫כי במובנים רבים,‬ ‫הארי הפך את סיריוס בלק לטוטם,‬
‫הטוטם שהוא בלתי נגיש ומפחיד במובנים רבים.‬
‫וזה לא היה שונה מהסרט,‬
‫שכשהם מגלים מי הם באמת,‬
‫אז נוצר לפתע חיבור מדהים.‬
‫ראו אותם בין הצילומים,‬
‫יושבים ביחד, מדברים וצוחקים,‬
‫ואפשר היה לראות,‬ ‫לפי האופן שבו דן הביט בגארי,‬
‫את ההערצה והכבוד שהוא רחש לו.‬
‫כל הדברים בצריף המצווח בסוף,‬
‫הרגשתי שאני, רופרט ואמה‬ ‫צפינו בטניס בסצנה הזאת,‬
‫וחשבנו, "זה משחק, חבר'ה.‬
‫לזה כולנו צריכים לכוון".‬
‫היו שם טים ספול‬
‫ואלן ריקמן האחד והיחיד.‬ ‫-כן.‬
‫דייוויד ת'יוליס, אתה, אמה, רופרט.‬
‫ממש נחמד מצידך לכלול‬ ‫אותי, את אמה ואת רופרט בחבורה הזאת.‬
‫לראות אתכם משחקים,‬ ‫אבל גם פשוט לראות אתכם כאנשים,‬
‫ולראות את השחקנים המדהימים האלה‬
‫ולחשוב, "כן, אתם סתם אנשים",‬
‫והייתם נהנים בין לבין,‬
‫וכל התהליך לא חייב להיות סבל.‬ ‫זה יכול להיות רציני,‬
‫ולפעמים הראית לי את הקסם שבזה,‬
‫וזה היה חשוב מאוד.‬
‫בוא נהרוג אותו!‬
‫חכה!‬ ‫-חיכיתי מספיק!‬
‫שתים עשרה שנים חיכיתי!‬
‫ועוד באזקבאן!‬
‫בחיים לא צילמתי סצנה‬ ‫עם שחקנים מדהימים כל כך.‬
‫זו סצנה ארוכה מאוד.‬
‫זו סצנה עם הרבה תפניות במהלכה.‬
‫והיא הייתה כיף גדול.‬
‫זו סצנה מותחת,‬ ‫שהרבה דברים מוטלים בה על הכף.‬
‫לא! בטחתי בך!‬
‫ורואים אצל רופרט, אמה ודן‬
‫שהם מסורים לגמרי לסצנה.‬
‫אני אוהב אותה. יש לי זיכרון נפלא ממנה.‬
‫אמרתי לדמבלדור‬ ‫שאתה עזרת לחבר ותיק להיכנס לטירה,‬
‫והינה ההוכחה לכך.‬
‫ממש מבריק, סנייפ.‬
‫שוב מיקדת את שכלך המבריק בבעיה‬
‫וכהרגלך הגעת למסקנה הלא נכונה.‬
‫תמיד אהבתי את הדמות של סיריוס.‬
‫אני אוהב את היחסים שיש להארי ולסיריוס.‬
‫הוא כמו דוד מגניב,‬
‫אבל גם דמות של אח בוגר ו...‬ ‫-כן.‬
‫הוא מתואר כנבל,‬
‫ואז יש תפנית, כשאומרים,‬ ‫"הפלילו אותו. הוא בחור טוב".‬
‫הוא אדיב כל כך וחם ומגניב.‬
‫הוא די מגניב.‬
‫כן.‬ ‫-הלוואי שהייתי רואה את התמונה כולה.‬
‫אנחנו גילינו רק...‬ ‫-כן, מספר לספר.‬
‫אני לא יודע אם אתה, כי היית הארי...‬ ‫-אני לא.‬
‫רק ריקמן. ריקמן ידע וזהו זה.‬
‫ריקמן?‬ ‫-היה לו מידע פנים.‬
‫איך הוא סידר את זה?‬
‫בשלב מוקדם מאוד הוא אמר לג'ו,‬
‫הוא אמר,‬ ‫"אני חושב שאני צריך לדעת מה קורה".‬
‫"אני צריך לדעת."‬
‫רק תן לי סיבה! אני מתחנן!‬
‫מתאים לריקמן לדעת, נכון?‬ ‫-אכן, כן.‬
‫והוא לא סיפר לכריס, הוא לא סיפר לאיש.‬
‫כריס היה אומר לו,‬ ‫"למה אתה עושה את זה ככה?"‬
‫הוא אמר, "אספר לך אחר כך".‬
‫כן, "אתה תגלה. זה לשותפי סוד בלבד".‬
‫אנחנו נגיע לזה.‬
‫דן לא היה ילד שחקן. הוא היה אחד מהשחקנים.‬
‫אלפונסו אמר, "עכשיו אתם מתבגרים.‬ ‫אתייחס אליכם כאל מתבגרים".‬
‫והוא היה הראשון‬
‫שנתן לנו שיעורי בית.‬ ‫-כן.‬
‫להשתחרר.‬
‫הוא רצה להכיר אותנו, לכן הוא נתן לנו תרגיל‬
‫שבו הוא ביקש מאיתנו‬ ‫לכתוב חיבור בתור הדמות.‬
‫הוא אמר,‬ ‫"אתם מכירים את הדמויות האלה בשלב הזה‬
‫טוב יותר מכפי שאי פעם אוכל להבין אותן,‬
‫אז תספרו לי אתם".‬
‫ואחרי בערך חצי עמוד פוליו, חשבתי,‬
‫"אני מרגיש שכיסיתי הכול.‬
‫ג'ו כתבה 500 עמודים על זה,‬
‫אבל אני מרגיש שהעמוד הזה די מסכם את זה.‬
‫יופי, טוב. כן. מגניב.‬ ‫אני גאה בזה. אגיש את זה".‬
‫מובן שאמה כתבה משהו כמו 12 עמודים.‬ ‫הם היו כתובים בצורה יפהפייה.‬
‫רופרט לא הגיש שום דבר.‬
‫אני לא עשיתי את זה.‬
‫ואמרתי, "רופרט, איפה המטלה שלך?"‬
‫הוא אמר, "טוב,‬ ‫חשבתי שרון לא היה עושה את זה...‬
‫אז לא עשיתי את זה".‬
‫למזלי, אלפונסו די הבין‬
‫שזה מתאים לדמות שלי לא לעשות את זה.‬
‫רופרט הוא רון.‬
‫הוא רון במאת האחוזים.‬
‫המשחק של אמה נטול מאמץ.‬
‫היא עושה הרבה הכנות.‬
‫כשמצלמים את הסצנות,‬ ‫זה כאילו הכול זורם ממנה.‬
‫למען האמת, הם שחקנים נהדרים.‬
‫סיריוס בלק מוצא גאולה‬
‫כשהארי מבין מי הוא באמת.‬
‫זה רגע של שחרור אדיר, של חירות אדירה.‬
‫וכל זה מועבר בצורה סמלית‬
‫כששניהם עפים בלילה, תחת הלבנה.‬
‫זו הייתה מעין משפחה, לא?‬
‫כן.‬ ‫-יותר מכל חוויה אחרת.‬
‫זה לא קיים בקולנוע,‬
‫כי אתה עובד עם חבורת אנשים,‬ ‫אתה מתיידד איתם,‬
‫ואת רובם לא תראה שוב.‬
‫אבל ב"הארי פוטר" היינו חוזרים,‬
‫וזה מה שהפך את זה...‬
‫בין דברים רבים, מה שייחד את זה מאוד.‬
‫כן, יש תחושה שבכך שמשתתפים בסרטים האלה,‬
‫זוכים להיות חלק מתולדות הקולנוע.‬
‫- עידן גדול חדש -‬
‫הוגוורטס נבחר לארח‬ ‫את טורניר הקוסמים המשולש.‬
‫"גביע האש"... לעשות את כל הדברים‬ ‫של טורניר הקוסמים המשולש,‬
‫היה מקסים כל כך להיות מופתעים‬
‫והמומים ולהיסחף על ידי‬
‫הקסם של הסצנות ולהיות מופתעים.‬
‫אני זוכרת שראיתי את תלמידות בובאטון‬ ‫מגיעות עם הכניסה שלהן‬
‫ואת תלמידי דורמשטרנג.‬
‫זה היה ממש מגניב.‬
‫בסרט הרביעי רצינו במאי בריטי.‬
‫רצינו משהו תיאטרלי מאוד.‬
‫קאט! תודה רבה.‬
‫מייק הוא אדם נלהב, קולני,‬
‫מלא תשוקה.‬
‫הוא היה במאי מושלם לסרט הזה.‬
‫זה היה סרט ממש בומבסטי,‬
‫מפוצץ באקשן, נפלא ואקסצנטרי.‬
‫אני אוהב את מייק. הוא היה נפלא.‬
‫היה נדמה שהוא לקוח מהספרים.‬
‫הוא היה כמו דמות מהוגוורטס.‬
‫הספר הרביעי הוא הגדול מכולם.‬
‫אורכו כ-900 עמודים, זה מעצור לדלת.‬
‫- מייק ניואל - במאי -‬
‫זו לבנת בניין.‬
‫אקשן!‬
‫וחשבתי שעל מנת שזה ממש ימסמר‬
‫את החמודים הקטנים למקומם,‬
‫חייבת להיות לזה ליבה אנרגטית גדולה.‬
‫הוא כמו זיקוק מלא אנרגיה.‬
‫הוא מתלהב מאוד מדברים,‬
‫ויש לו איכויות ממש מקסימות וילדותיות.‬
‫הוא גם אהב את ההומור,‬
‫ותמיד ניסה למצוא אותו בכל סצנה.‬
‫ככל הנראה, רק אחרי כמה סרטים‬
‫התחלתי להרגיש לחוץ.‬
‫ואני זוכר...‬ ‫-המצב השתנה כשקולומבוס עזב,‬
‫זה בפירוש היה שונה במקצת.‬
‫הייתה אווירה שונה. אני חושב שמייק ניואל...‬
‫מייק התייחס אלינו כמו למבוגרים.‬
‫זה העניין?‬ ‫-כן.‬
‫אני מניח שזה כך.‬ ‫-כן.‬
‫- מארק ויליאמס‬ ‫ארתור וויזלי -‬
‫נהנינו בצילומים.‬
‫התאומים וויזלי, שחיבבתי מאוד,‬
‫הם היו צריכים לריב.‬
‫צילמנו את הסצנה שבה פרד וג'ורג' נדחים‬
‫מהשתתפות בטורניר הקוסמים המשולש.‬
‫וחבשנו פאות וזקנים,‬
‫נראינו כמו קשישים.‬
‫ומייק אמר, "טוב,‬ ‫אני חושב שתתעצבנו זה על זה ממש,‬
‫אני חושב שאתם צריכים לריב בגלל זה".‬
‫שניהם היו די...‬
‫עדינים.‬
‫קאט!‬
‫ואמרתי, "בחייכם, בנים. באמת? זו מריבה".‬
‫מייק ניגש ואמר, "לא ולא".‬
‫טוב, מי רוצה לריב?‬
‫וכמו אידיוט אמרתי, "כן, טוב".‬
‫מובן שאני הייתי‬ ‫אדון שמנמן בן 60 בשלב ההוא,‬
‫ו... ממש לא הייתי צריך לעשות את זה.‬
‫אז הוא צלל לעברי, ופשוט עשה ככה.‬
‫ואני אמרתי על זה, "טוב".‬ ‫אז עשיתי לו אותו דבר.‬
‫אני זוכר שאחזתי בו במותניים,‬
‫וניסיתי להטיח אותו מצד לצד,‬
‫וסדקתי כמה צלעות.‬
‫כך שהתייסרתי נורא מאותו שלב.‬
‫אבל כמובן, מה שהיה נפלא,‬
‫שיצאתי טמבל מוחלט,‬
‫וזה שיפר את ההרגשה של כולם.‬
‫נכון שאסור לשבור לבמאי צלע?‬
‫- קסם באוויר -‬
‫ב"גביע האש",‬
‫הסרט עוסק במתבגרים,‬
‫בהתאהבויות ראשונות,‬
‫בהזמנה של מישהו לדייט, לנשף חג המולד.‬
‫הם פשוט שיקפו את כל השלבים המביכים שעוברים‬
‫כמתבגר, וזו גם הייתה ההרגשה,‬
‫כי עברנו, פשוטו כמשמעו, אותן חוויות.‬
‫כמות ההכנות והאימונים‬
‫שאמה ואני עשינו זה לזה,‬ ‫למשל בשליחת הודעות למין השני.‬
‫למשל, אם היא שלחה הודעה לבן,‬ ‫או שאני שלחתי הודעה לבת, אמרתי,‬
‫"היא שלחה לי כמות כזו של נשיקות בחזרה.‬
‫מה לעשות? זה סיוט".‬
‫היה בינינו קטע של אח בוגר ואחות צעירה.‬
‫זה היה סרט מעניין מאוד‬ ‫מבחינת ההורמונים הרבים שהתעופפו סביב.‬
‫היו התאהבויות ואנשים יצאו זה עם זה ונפרדו,‬
‫בדיוק כמו שקורה...‬ ‫בדיוק כמו שקרה לי בבית הספר.‬
‫- מת'יו לואיס‬ ‫נוויל לונגבוטום -‬
‫זו הייתה סביבה זהה,‬
‫אלא שזה קרה‬ ‫בשיעור התגוננות מפני כוחות האופל.‬
‫הסרט הזה היה בשיא ההורמונים, לפחות אצלי.‬
‫זה היה בדיוק מה שמצפים,‬
‫והסרט הרביעי במיוחד, זה שהיו בו...‬
‫התלמידות מבובאטון והתלמידים מדורמשטרנג.‬
‫כך שממילא הייתה חבורת מתבגרים הורמונליים,‬
‫ואז הביאו שתי חבורות ענקיות‬
‫של אנשים חדשים,‬ ‫שכולם יפים בכוונה, בשביל הסרט.‬
‫כך שזה... כן, זה היה...‬
‫בסרט הזה הכול התפרץ.‬
‫למה הן תמיד חייבות להסתובב בחבורות?‬
‫הוא בעצם מתבגר גמלוני בצורה שגרתית מאוד,‬
‫ואני מניח שזה די לא שגרתי‬ ‫לדמות הגיבור בסרט.‬
‫אתה הורג דרקונים.‬ ‫אם אתה לא יכול להשיג דייט, מי יכול?‬
‫אני חושב שכרגע אני מעדיף את הדרקון.‬
‫ג'ו כתבה את דמותו‬ ‫בצורה חביבה מאוד באותן שנים,‬
‫ואני חש שזה לא דרש...‬
‫מאמץ אדיר מצידי להתחבר לגמלוניות שלי,‬
‫ולצד החנוני שלי כמתבגר.‬
‫צ'ו?‬
‫כן?‬
‫רק תהיתי אם אולי תרצי לבוא איתי לנשף?‬
‫סליחה? לא הבנתי.‬
‫ניכר שזה סיפור של התבגרות.‬
‫אחת מהסצנות הגדולות ביותר‬ ‫הייתה נשף חג המולד.‬
‫נשף חג המולד הוא לפני הכול...‬
‫נשף ריקודים.‬
‫הסצנה שבה התלמידים לומדים לרקוד‬
‫הייתה די דומה לנשף טיפוסי‬ ‫בבית הספר בגיל הזה.‬
‫יש בנות בצד אחד ובנים בצד השני.‬
‫היינו באולם גדול באוקספורד.‬
‫מגי בדיוק באמצע והיא אומרת,‬
‫"טוב, אלמד אתכם לרקוד".‬
‫מובן שהיא בוחרת ברופרט,‬
‫והיא אומרת...‬
‫הנח את יד ימינך על מותני.‬
‫איפה?‬
‫הילד בן 14, והוא יודע להצחיק.‬
‫זה מעולה.‬
‫בקטע מוזר, הרגשתי די נבוך מזה.‬ ‫לא ממש ידעתי...‬
‫מעולם לא רקדתי עם גברת לפני כן,‬
‫כך שזה היה עניין חדש למדי.‬
‫לעולם לא תיתנו לו לשכוח את זה, מה?‬
‫לעולם לא.‬ ‫-לעולם לא.‬
‫וכן, מובן שג'יימס ואוליבר, התאומים,‬
‫הם כל הזמן ירדו עליי.‬
‫שיגענו אותו.‬
‫שיגענו אותו גם ככה, מראש.‬ ‫-לפני שהתחלנו לצלם.‬
‫הם שכנעו אותי לפני שצילמנו‬
‫שמתוכנן ריקוד שלם.‬
‫אמרנו, "אתה מכיר את הצעדים שלך?‬
‫אתה יודע, הריקוד. כולנו רוקדים את הריקוד‬
‫כבר שישה שבועות או משהו כזה".‬
‫הם רק ניסו להגביר את הלחץ.‬
‫וככה.‬
‫לא, אתה תצטרך להוביל בסופו של דבר.‬
‫הבנת?‬
‫אחד מהימים הכי קסומים היה הנשף הגדול,‬
‫כי היו המון צעירים יפים להדהים,‬
‫לבושים בצורה מושלמת.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫מה זה? מה זה צריך להיות?‬
‫גלימת הטקס שלי.‬
‫החליפות שלבשנו היו עם דשים רחבים מאוד,‬
‫וזנבות ארוכים, וכן, אתה לא...‬
‫לא הרגשת מגניב באף שלב.‬
‫אני נראה כמו דודה טסי של אבא שלי!‬
‫ויש לי ריח כמו של דודה טסי של אבא שלי.‬
‫אני רק זוכרת שזה היה ממש אגרסיבי,‬
‫הצווארון בעל שש השכבות שלבשת?‬ ‫-המלמלה הקטנה, כן.‬
‫אבל דווקא די אהבתי את זה.‬ ‫זה היה די... זה התאים לוויזלי.‬
‫כן, זה היה מושלם.‬ ‫-הרגשתי שזה הולם אותי.‬
‫זה לא היה הולם אנשים רבים.‬
‫מובן שאמה נראתה יפהפייה בשמלה מדהימה.‬
‫ואני ורופרט נראינו כמו, אני לא יודע,‬
‫החברים של אוסטין פאוורס או משהו,‬ ‫שמחכים בצד.‬
‫היא נראית יפהפייה!‬
‫אני חושבת שלראשונה,‬
‫הארי ורון, רון בפרט,‬
‫רואים את הרמיוני כאישה צעירה.‬
‫לא סתם עוזרת שיש להם.‬
‫זו הרמיוני גריינג'ר?‬
‫עם ויקטור קרום?‬
‫לא.‬
‫בשום אופן לא.‬
‫כולם יכולים להתחבר לזה.‬
‫לכן אני מחבב את הסיפורים האלה,‬
‫שהם מקבילים כל כך לחיים של כולם,‬
‫כמו הנשף הבית ספרי הראשון,‬
‫והרגשות האלה,‬
‫החרדות האלה, חוסר הביטחון.‬
‫ידעתי שזה עניין רציני והייתי אומללה.‬
‫אני...‬
‫פשוט ידעתי שזה כמו הרגע‬ ‫שבו הברווזון המכוער נהפך לברבור.‬
‫ידעתי שיש פתאום המון לחץ.‬
‫אל תנופפי בזרועות, טוב?‬
‫מייק ניואל הדריך אותי‬ ‫איך לרדת במדרגות בשמלה.‬
‫"הזרועות שלך מתנופפות יותר מדי.‬ ‫את הולכת מהר מדי.‬
‫את צריכה ללכת לאט יותר."‬
‫הוא נתן לי מיליון הנחיות שונות‬
‫איך לרדת במדרגות.‬
‫וכמובן, נפלתי במדרגות.‬
‫היינו חבורת מתבגרים נבוכים מאוד שנאמר להם,‬
‫"אתם עומדים ללמוד צעדי ריקוד בשביל זה".‬
‫את סומכת עליי, נכון?‬
‫אני לא רקדן ולעולם לא אצליח לרקוד.‬
‫כן, אני מרגיש שאני די נוקשה‬ ‫בסצנת הריקוד הזאת.‬
‫תראו את זה. בסטייל.‬
‫בר מזל.‬
‫אמה ואני תמיד אהבנו זה את זה, בעצם.‬
‫נכנסתי לחדר שבו למדנו.‬
‫המטלה שנתנו לנו הייתה לצייר‬ ‫איך אלוהים נראה לדעתנו,‬
‫וטום צייר נערה‬ ‫עם כובע מצחייה הפוך על סקייטבורד,‬
‫ואני לא יודעת איך להגיד את זה.‬ ‫פשוט התאהבתי בו.‬
‫אני חושב שישבתי בכיסא האיפור והשיער...‬
‫- טום פלטון‬ ‫דראקו מאלפוי -‬
‫ומישהו אמר משהו בסגנון,‬
‫"כן, היא דלוקה עליך".‬
‫נהגתי לבוא כל יום‬ ‫ולחפש את המספר שלו בדף הנוכחות.‬
‫זה היה מספר שבע, ואם זה...‬
‫אם המספר שלו היה בדף הנוכחות,‬ ‫זה היה יום מרגש במיוחד.‬
‫הוא היה מבוגר ממני בשלוש שנים,‬ ‫כך שבעיניו זה היה,‬
‫"את כמו אחותי הקטנה".‬
‫התחלתי לגונן עליה מאוד.‬
‫כן, תמיד הייתה לי חולשה אליה,‬
‫וזה נמשך עד היום.‬
‫למעשה, אני חושבת שהאמת הייתה‬
‫שטום היה זה שיכולתי לעיתים קרובות‬ ‫להיות פגיעה יותר במחיצתו.‬
‫תמיד היה משהו כמו... לא יודע, קרבה.‬
‫מעולם, מעולם, מעולם‬ ‫לא קרה בינינו משהו רומנטי.‬
‫אנחנו פשוט אוהבים זה את זה.‬
‫זה כל מה שאני יכולה להגיד בנושא.‬
‫ביחד. אחת, שתיים, שלוש.‬ ‫-שתיים, שלוש!‬
‫ב"גביע האש", היקום משתנה,‬
‫ולפתע וולדמורט מופיע.‬
‫- זה שאין לנקוב בשמו -‬
‫ליהקתי את רייף פיינס‬
‫כי הוא אחד השחקנים העוצמתיים של דורו.‬
‫וידעתי שיש לו כוח גדול.‬
‫מין כוח אישיותי עדין ומתוחכם.‬
‫לאחותי יש ילדים‬ ‫שהיו אז בערך בני עשר, 11, 12.‬
‫אמרתי, "מרתה, אני לא מכיר‬
‫את העניין הזה של 'הארי פוטר',‬ ‫וולדמורט. מה זה?"‬
‫- רייף פיינס‬ ‫וולדמורט -‬
‫"מה? מציעים לך לגלם את וולדמורט?‬
‫אתה מוכרח לעשות את זה!"‬
‫ואז הוצגו לי ציורים,‬
‫רעיונות לעיצוב המראה.‬
‫לא ציפיתי לזה,‬
‫וחשבתי, "וואו, זה מראה חזק".‬
‫לא הרגשתי שוולדמורט הוא בן אנוש,‬
‫אלא מהות הרוע.‬
‫אני יודע שהוא היה אנושי,‬
‫אבל הוא הפך למשהו דמוי נחש.‬
‫אז היה הקול,‬
‫מעין לחישה צרודה כשל נחש,‬
‫משהו שאני מניח שהוא מין קול לוחש,‬
‫התנשמות מלחששת.‬
‫"הארי פוטר."‬
‫בא למות.‬
‫רייף רצה להיות מרושע‬ ‫ולא מהעולם הזה בצורה מוחלטת,‬
‫והדרך הטובה ביותר לעשות זאת‬ ‫הייתה להסיר את האף שלו.‬
‫יש לו אף, אזהרת ספוילר.‬
‫- ג'ייסון אייזקס‬ ‫לוציוס -‬
‫והוא היה מכוסה במדבקות,‬
‫אז הוא היה קצת פחות מאיים מאשר על המסך,‬
‫חוץ מאשר כשאמרו "אקשן".‬
‫ומסיבה כלשהי, הוא הבעית אותי.‬
‫אני יכול לגעת בך.‬
‫האיפור ארך שלוש שעות בערך,‬
‫צביעת הידיים, הציפורניים, השיניים,‬
‫ואפילו עם האף שלי,‬
‫הרגשתי...‬
‫חזק, הרגשתי בעל עוצמה,‬
‫הרגשתי מרושע.‬
‫הדבר המשמעותי היה‬
‫שאחד האנשים שאתה מניח‬ ‫שתהיה להם חשיבות גדולה בסיפור‬
‫הוא סדריק דיגורי.‬
‫בעימות הזה, סדריק נהרג.‬
‫הרוג את המיותר.‬
‫אבדה קדברה!‬ ‫-לא! סדריק!‬
‫והארי,‬
‫הוא מצליח לקחת את הגופה‬
‫ולנחות בחזרה בסוף התחרות,‬
‫ואביו של סדריק דיגורי מאמין שבנו ניצח,‬
‫ואז מבין‬
‫שהילד מת, ומיילל כמו כלב.‬
‫זה הבן שלי!‬
‫פתאום קורה משהו בלתי צפוי לחלוטין ורציני.‬
‫ופתאום אתה מבין שהסרט הזה‬ ‫לא עוסק בחיים, אלא במוות.‬
‫זו סצנה חשובה כל כך,‬ ‫משום שזו גם הפעם הראשונה שבה הארי...‬
‫חווה מוות כזה של מישהו צעיר שקרוב אליו.‬
‫זו סצנה שבה אני זוכר בבהירות רבה שחשבתי,‬
‫"זה... כן, אלה סרטי ילדים,‬
‫אבל בחיי, הם אומרים גם דברים מאתגרים".‬
‫הוא חזר.‬
‫וולדמורט חזר.‬
‫רגע מותו של סדריק דיגורי‬
‫הוא הרגע שבו הסדרה מתבגרת,‬
‫ועכשיו הילדים עזבו את הילדות‬
‫ויהיה עליהם להתעמת עם סכנות הבגרות,‬
‫וכל זה מגיע מרגע המוות ההוא.‬
‫סדריק דיגורי נרצח‬
‫על ידי לורד וולדמורט!‬
‫שלושתם נמצאים במצוקה,‬
‫וזה מה שמחשל חברויות, כידוע לנו.‬
‫"'במילים אחרות,‬ ‫היכולת שלך לאהוב מגינה עליך',‬
‫צהל דמבלדור,‬
‫'זאת ההגנה היחידה שיכולה לחסן‬
‫מפני כוחות הפיתוי של וולדמורט.‬
‫למרות כל הפיתויים שאליהם נחשפת,‬
‫כל הסבל שסבלת, נותרת בעל לב תמים'."‬
‫- פרק 3‬ ‫האור והחושך שבו -‬
‫- "הארי פוטר ומסדר עוף החול"‬ ‫"הארי פוטר והנסיך חצוי הדם" -‬
‫- בנק גרינגוטס -‬
‫- הלנה בונהם קרטר‬ ‫בלטריקס לסטריינג' -‬
‫כמה נחמד מצידך‬ ‫לאפשר לנו לעשות את זה בבית שלך.‬
‫אני יודעת, זה נחמד כל כך.‬
‫אתה יודע מה תמיד רציתי לעשות?‬
‫בוא נראה אם אנחנו יכולים לעלות לכאן.‬
‫- בנק הקוסמים גרינגוטס‬ ‫סמטת דיאגון -‬
‫תראה, הם באמת לא נראים טוב כל כך.‬
‫כולם עדיין כאן.‬
‫הם באמת עדיין כאן.‬
‫מישהו האכיל אותם? זה עצוב כל כך.‬
‫אוקיי, אתה יכול להיות הארי פוטר.‬ ‫-אוקיי, הבנתי.‬
‫אני ארד מצד ימין ואת מצד שמאל.‬
‫כן, ובוא נתחרה, בסדר?‬
‫למקומות, היכון, צא.‬
‫אלוהים!‬
‫אנחנו מתמזמזים כאן למטה.‬
‫תתמודדו.‬
‫- כספת לסטריינג'‬ ‫גרינגוטס -‬
‫אתה יודע מה? צילמתי משהו.‬
‫אתמול בלילה, חשבתי שאוציא את התמונות האלו.‬
‫ביקשתי ממך חתימה.‬
‫אלוהים, מה כתבתי?‬
‫לא, תקריא את זה. נחמד כל כך לפגוש אותך.‬
‫מה כתוב שם?‬
‫"הב"ק היקרה..."‬ ‫-כן.‬
‫"היה לי לעונג להיות כוכב לצידך‬ ‫ולהיות מושב לכוסך..."‬
‫איזה משחק מילים מתוחכם.‬
‫זה היה מתוחכם.‬ ‫-אני בכנות‬
‫עדיין די מרוצה ממנו.‬ ‫-היית פיוטי. כן.‬
‫"...כלומר, שתמיד בסופו של דבר‬ ‫החזקתי את הקפה שלך.‬
‫אני אוהב אותך..."‬ ‫-ומה כתוב אז?‬
‫אתה יכול לשתף.‬ ‫-אני יכול. אפשר לשתף את זה עכשיו.‬
‫אמרתי, "אני אוהב אותך, ואני רק‬ ‫מצטער שלא נולדתי עשר שנים מוקדם יותר.‬
‫אולי היה לי סיכוי".‬
‫זה בסדר עכשיו.‬
‫"הרבה אהבה, ותודה שהיית מגניבה."‬
‫נכון שזה יפה? אנצור את זה לעד.‬
‫תודה.‬ ‫-זה נמצא בשירותים שלי, דן.‬
‫סערה מתקרבת, הארי.‬ ‫כדאי שנהיה מוכנים כשהיא תגיע.‬
‫הופעתי בסרט החמישי, "מסדר עוף החול".‬
‫הבאתי את השיניים שלי.‬
‫הלנה הביאה את השיניים שלה.‬ ‫-השיניים שלי. אני חושבת...‬
‫היא הבטיחה לי שהיא לא עשתה דבר‬
‫בכל הנוגע לניקיון שלהן.‬
‫לא, זה שריד אמיתי. חלפו 11 שנים, ו...‬
‫כן.‬ ‫-כן, יש להן ריח רע במקצת.‬
‫אבל...‬
‫את עומדת לשים אותן ישר בתוך הפה.‬ ‫-השיניים עזרו לי.‬
‫כן. בסדר, הינה הן נכנסות.‬ ‫-כן.‬
‫מה דעתך?‬ ‫-כן, שכחתי.‬
‫אתה זוכר אותי?‬ ‫-אני זוכר את זה, כן.‬
‫השיניים עזרו.‬ ‫-עם הדמות.‬
‫אני חושבת שרציתי להסוות את עצמי.‬
‫כשהתפקיד הוצע לי לראשונה,‬ ‫ג'ו כתבה לי בהודעה סודית,‬
‫"אולי עוד לא נכתב עליה הרבה,‬
‫אבל היא עומדת לעשות משהו משמעותי".‬
‫היה כיף עם בלטריקס כי התפקיד עודד...‬
‫ילדותיות ושובבות.‬
‫הייתי ממש...‬
‫ואנרכיסטיות גמורה.‬ ‫-פסיכופתית, כן.‬
‫יש בה עליצות...‬
‫הייתה עליצות.‬ ‫-...וזה אפילו יותר מטריד.‬
‫ברור שבלטריקס לא חושבת שהיא רשעה.‬
‫לא.‬ ‫-היא חושבת שהיא ההפך מכך.‬
‫כן.‬ ‫-אז הייתי צריכה לבנות‬
‫סיבה לכך שעליה לפגוע באנשים‬
‫ולמה, מבחינתה, היא לא רגישה לזה.‬
‫זה גורם לה להרגיש חזקה.‬
‫פוטר הפצפון.‬
‫בלטריקס הייתה מין דבר פראי ובלתי נשלט.‬
‫אף פעם אי אפשר היה לצפות‬ ‫מה יהיה הדבר הבא שיצא מהפה שלה.‬
‫זה מאוד מרגש עבור שחקן,‬ ‫כי לא משנה מה היא עשתה בטייק הזה,‬
‫זה לא אומר שהיא תעשה‬ ‫אותו דבר גם בטייק הבא.‬
‫אני זוכר שניסיתי לקחת פיקוד על הסצנה,‬
‫ושהיא פשוט עשתה חיים.‬
‫היא הורשתה לעשות ככל העולה על רוחה.‬
‫היא יכלה לקרקר, לקפוץ למעלה ולמטה...‬
‫הירגעו.‬
‫...ולהגיד מה שהיא רוצה,‬
‫ואני פשוט לא ידעתי...‬ ‫ניסיתי לגרום לה להישמע לי.‬
‫חתיכת חצוי-דם מטונף!‬
‫זה בסדר. הוא רק בחור סקרן, לא?‬
‫כל הזמן רציתי להגיד לה, "תשתקי!"‬
‫דראקו.‬
‫- האולם הגדול‬ ‫בית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות -‬
‫הרגתי אותך, לא?‬
‫הרגת אותי, אבל...‬ ‫-כן. אני מצטערת.‬
‫לא היה מנוס מכך.‬
‫אני זוכרת שהתאמנו על הרבה קסמים וכל מיני.‬
‫היית קוסם מצוין, הייתי מכשפה מצוינת.‬
‫והיה לנו דו-קרב אמיתי שירד כולו בעריכה.‬
‫והתעצבנתי מאוד.‬ ‫-כן.‬
‫כי חשבתי, "למדתי בבית ספר‬ ‫לשרביטים במשך שבועות."‬
‫והיינו על הסט ההוא במשך ימים.‬
‫התאמנו במשך ימים.‬ ‫-כן.‬
‫אני חושבת שזה באמת היה‬ ‫אחד מהקטעים הראשונים שלי‬
‫ונפלת לפרגוד.‬
‫מה זה היה, הפרגוד?‬
‫אני נופל מבעד לפרגוד.‬
‫והיו השערות, האם הוא חוזר?‬
‫כן.‬ ‫-האם אפשר לחזור מאחורי הפרגוד?‬
‫כן. לא, אי אפשר.‬ ‫-לא, אי אפשר.‬
‫אבדה קדברה!‬
‫אני תמיד אומר שהיה קטע מעניין‬
‫עבור כולנו, בתור שחקנים צעירים‬
‫כי הייתה קבוצה מסוימת, מגי...‬
‫כן.‬ ‫-...דייוויד בראדלי, ואלן,‬
‫הם הכירו אותנו כשהיינו בני עשר או 11.‬
‫וכשאת הגעת, כבר הייתי בן 15 או 16.‬
‫כן.‬ ‫-אז את וגארי ודייוויד...‬
‫כן.‬ ‫-...התייחסתם אלינו יותר כמו למבוגרים.‬
‫אהבתי את זה.‬ ‫זיהיתם שחלק מאיתנו היו מוכנים להגיד,‬
‫"תוכלו לתת לי דחיפה?‬ ‫אנחנו רוצים גם לנסות להיות שחקנים".‬
‫- התבגרות -‬
‫כשאנחנו מגיעים ל"מסדר עוף החול",‬
‫העולם נעשה פוליטי יותר.‬
‫וחשתי שאנחנו זקוקים לבמאי‬
‫שמסוגל להתמודד עם זה בצורה מהנה.‬
‫דייוויד ייטס עובד טוב כל כך עם שחקנים,‬ ‫דוחף אותם באמת בכיוון הנכון.‬
‫יש להתנגד לקדמה כשהיא לשם הקדמה בלבד.‬
‫דייוויד היה איש כזה מתוק ועדין,‬
‫שבאמת אכפת לו מכל הדמויות האלו.‬
‫ונוסף על זה, היו לנו גם המון‬ ‫שיחות אישיות עם דייוויד ייטס.‬
‫נכנסתי ל"מסדר עוף החול"‬ ‫מתוך מחשבה על השחקנים הצעירים,‬
‫ומתוך השאלה איך מבגרים את כל הסיפור‬
‫והופכים אותו לבוגר יותר‬ ‫מבחינת הנושאים שבו, ואפל יותר.‬
‫- דייוויד ייטס‬ ‫במאי "מסדר עוף החול" -‬
‫- "הנסיך חצוי הדם"‬ ‫"אוצרות המוות" -‬
‫היה על הסיפור להתרחב ולגדול,‬ ‫ולהיעשות מפחיד יותר ויותר.‬
‫קנה המידה והמורכבות התעצמו מאוד,‬
‫מילדותיות להשפעה על אירועים‬
‫והשתתפות בעולם הגדול.‬
‫הוא בסך הכול ילד!‬
‫אם תמשיכו לדבר מוטב כבר‬ ‫שתגייסו אותו למסדר תכף ומייד.‬
‫יופי. אני רוצה להצטרף.‬
‫אם וולדמורט מגייס צבא, אז אני רוצה להילחם.‬
‫כשהתחלתי, אחד הדברים‬ ‫שדייוויד והאולפן דיברו איתי לגביו,‬
‫הוא שאמה לא בטוחה שהיא רוצה‬ ‫לחזור להשתתף בסרט "פוטר" נוסף.‬
‫הארי!‬
‫אין ספק שאנשים שוכחים עם מה היא התמודדה‬
‫ובאיזה חן היא עשתה את זה.‬
‫דן ורופרט היו זה לצד זה.‬
‫לי היו חברים משלי,‬ ‫ואילו אמה לא הייתה רק צעירה יותר,‬
‫היא הייתה לבדה.‬
‫מצאתי קטע ביומן שהיה כזה...‬
‫אני מבינה שלעיתים הייתי בודדה.‬
‫מעולם לא דיברנו‬ ‫על זה בסרט, כי היינו רק ילדים.‬
‫בתור ילד בן 14, לא הייתי פונה‬
‫למישהי אחרת בגילי ואומר,‬
‫"היי, מה שלומך? הכול בסדר?"‬
‫"מסדר עוף החול".‬
‫אז העניינים התחילו להתחמם מבחינת כולנו.‬
‫אבל שקלת לפרוש?‬
‫מעולם לא דיברתי איתך על כך באמת.‬
‫כן, אני חושבת...‬
‫אני חושבת שפחדתי.‬ ‫-כן.‬
‫אני לא יודעת אם אי פעם‬ ‫הרגשת שהמצב מגיע לנקודת מפנה...‬
‫בהחלט.‬ ‫-...שבה אמרת,‬
‫"בערך כך זה ימשיך לנצח מעכשיו".‬
‫כן. היו לי רגעים כאלה,‬ ‫פחות או יותר, לכל אורך התקופה.‬
‫גם לי היו רגשות דומים לאלה של אמה.‬
‫הייתי מהרהר איך ייראו החיים אם אפסיק.‬
‫אבל מעולם לא דיברנו על כך באמת.‬
‫אני מניח שכל אחד מאיתנו עבר את זה בקצב שלו‬
‫והיינו מאוד שקועים וממוקדים באותו זמן.‬
‫ופשוט לא הבנו‬
‫שכולנו מרגישים תחושות דומות.‬
‫כן, הסיפור של הפרסום התחיל להשפיע, בגדול.‬
‫אף אחד לא היה צריך‬ ‫לשכנע אותי להשלים את הסרטים.‬
‫המעריצים רצו באמת שנצליח,‬
‫וכולנו תמכנו זה בזה באמת.‬
‫נכון שזה נהדר?‬
‫תמיד מדהים לפגוש אנשים.‬
‫הסרטים האלה משמעותיים‬ ‫כל כך עבורם כי הם גדלו לצידנו,‬
‫והם עזרו להם בדברים קשים מאוד בחייהם.‬
‫ואני פשוט גאה מאוד להיות חלק ממשהו‬
‫שיש לו משמעות רבה כל כך עבור רבים כל כך.‬
‫חשבתי על משהו שדמבלדור אמר לי.‬
‫מה?‬
‫שעל אף שצפוי לנו מאבק,‬
‫יש לנו דבר אחד שלוולדמורט אין.‬
‫כן?‬
‫משהו ששווה להילחם עבורו.‬
‫עם בני, בילי, היינו צופים בהם מדי לילה.‬
‫אם הוא היה נעשה מדוכדך,‬
‫הוא היה צופה באחד מסרטי "פוטר".‬
‫זה היה המקום הבטוח שלו.‬
‫אני ממש מחכה לצפות בסרטים‬
‫עם ילדיי המשוערים יום אחד.‬
‫זו השפעה עצומה.‬
‫זה יוצא מן הכלל.‬ ‫-זה לא ייאמן.‬
‫- אאוטסיידרים -‬
‫כתבתי לג'יי קיי רולינג מגיל 11 בערך,‬
‫כדי להודות לה,‬
‫ולומר שהחיים היו בעיניי‬ ‫קצת חסרי תקווה אלמלא הארי פוטר.‬
‫למזלי, היא קראה את המכתב וענתה לי.‬
‫אז אני אחת מבני המזל הבודדים‬
‫שיכולים להגיד שג'יי קיי רולינג‬ ‫הייתה חברה שלהם לעט.‬
‫- האם תרצו להשתתף בסרט? -‬
‫החלק הראשון של האודישנים‬ ‫היה מטורף ופתוח לכולם.‬
‫ממש כל אחד יכול לבוא.‬
‫- אין צורך בניסיון -‬
‫זו ההזדמנות שלי,‬ ‫יוצאים לדרך. בואו ניסע ללונדון.‬
‫עפים, כמובן.‬
‫ואלפי אנשים עמדו בתור.‬
‫אני זוכרת את דן בבהירות רבה.‬
‫- מאולתר -‬
‫זה היה באודישן המצולם שלי.‬
‫דבקון.‬
‫ואני זוכרת שהוא דיבר איתי,‬
‫ושכחתי כל הזמן שאני צריכה לענות לו,‬
‫כי אני רגילה כל כך לצפות בו על המסך.‬
‫אז פשוט הנהנתי.‬
‫ואני חושבת שזה תרם‬ ‫במידת מה לכל האווירה של לונה לאבגוד,‬
‫כי היא קצת מרחפת באמת.‬
‫שלום לכולם.‬
‫אתה נראה מזעזע, רון.‬
‫ואז הוא מצא את העולם הסודי הזה‬ ‫של המשונים, החריגים,‬
‫של אנשים שיש להם כוח משונה כזה,‬
‫אבל בכל זאת יש להם‬ ‫אנושיות עצומה ועומק ופגיעות.‬
‫הסרטים אפשרו לאנשים להשלים עם חלקים מעצמם.‬
‫אז היה משחרר למדי לראות את המוזרות שלך‬
‫בתור כוח-על שמיוצג על המסך.‬
‫אני זוכר את הפעם הראשונה‬ ‫שבה פגשתי את כולכם.‬
‫חבורת החריגים הגדולה ביותר שאי פעם ראיתי.‬
‫והינה אנחנו.‬
‫אנחנו עדיין חבורה של חריגים.‬
‫טוב, אולי, אבל יש לנו זה את זה.‬
‫לא הייתי טוב בלימודים.‬
‫עדיף לך לנסות‬ ‫את "מדריך גושאוק לתורת הצמחים".‬
‫לא היו לי המון חברים.‬
‫תסתכל לאן אתה הולך, לונגבוטום.‬
‫אני חושבת שנהדר להיות חריג.‬
‫ואני חושבת שזו אולי‬ ‫הסיבה לכך שזה כה פופולרי.‬
‫- הלנה בונהם קרטר‬ ‫בלטריקס לסטריינג' -‬
‫כולם רוצים לדעת שהם שייכים.‬
‫זה מקל מאוד על הבדידות, לדעתי.‬
‫הייתי ילד די ביישן.‬
‫אני יכול להזדהות עם התחושה‬ ‫שאתה לא יודע בדיוק מה המקום שלך.‬
‫עבודה קשה זה חשוב,‬
‫אבל יש משהו חשוב אפילו יותר.‬
‫שתק!‬ ‫-להאמין בעצמכם.‬
‫כולם הרגישו יותר שהם שייכים‬
‫על ידי הצפייה בדמויות האלו שלא היו שייכות.‬
‫- כשהארי פגש את ג'יני -‬
‫כשבוני רק הגיעה,‬
‫היא הייתה רק בת תשע, אולי.‬
‫אימא, ראית את הסוודר שלי?‬ ‫-כן, יקירתי, החתול לבש אותו.‬
‫שלום.‬
‫תמיד חשבתי שהקשר הזה של ג'יני והארי,‬
‫איך שהוא התפתח לאט‬
‫וסיבך איתו את כל משפחת וויזלי‬
‫והארי הופך למעשה לבן משפחת וויזלי בעצמו.‬
‫מעולם לא ממש ציפיתי לדבר הזה,‬
‫במיוחד בזמן שקראתי את הספרים.‬
‫בוני הייתה הצעירה ביותר.‬
‫אז זה פשוט היה קצת כזה, "מה? זה מוזר".‬
‫תעצום את העיניים.‬
‫ואתם יודעים, יש מין לחץ,‬
‫זה גיבור הסיפור האהוב.‬
‫אז כולם על הסט הזה‬ ‫מכירים אותך כשש או שבע שנים,‬
‫והם ראו אותך מתבגר.‬
‫ועכשיו הם הולכים פשוט לצפות בך מתנשק.‬
‫אחלה, כן.‬
‫כלומר, יש תפקידים נשיים‬ ‫מדהימים רבים כל כך שג'ו כתבה‬
‫ואני חושבת שזה חשוב מאוד.‬
‫אני גאה כל כך בבוני,‬ ‫באוונה ובקייטי על מי שהן‬
‫ועל מי שהן הפכו להיות.‬
‫כולן הפכו לאקטיביסטיות מופלאות.‬
‫כל אחת מהבנות האלו‬ ‫הייתה בת אדם נפלאה ונהדרת.‬
‫- המועדון של סלית'רין‬ ‫בית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות -‬
‫תשמעי, התגעגעתי לחברתך.‬
‫באמת? תודה לך.‬ ‫-אין ספק.‬
‫קיבלת משהו? כי אני גנבתי לא מעט.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, כן.‬
‫מבינה, לא למדתי את זה.‬ ‫-הייתי צריכה להגיד לך.‬
‫זה די מרגיע אותי כי בהחלט‬ ‫ניסיתי לגנוב את השרביט שלי.‬
‫ואני דואג שאם הייתי עושה זאת,‬ ‫בטח כבר הייתי מאבד אותו איפשהו.‬
‫אתה יודע שהם לא עובדים, טום?‬
‫טוב, הבטיחו לי שככל שהזמן עובר,‬ ‫עם מספיק תרגול...‬
‫זה יעבוד.‬ ‫-כן.‬
‫אבל די מצחיק להסתכל‬ ‫על זה עכשיו במבט לאחור,‬
‫איך אנחנו עושים את התנועות‬ ‫המורכבות להפליא האלו, ודבר לא קורה.‬
‫דבר לא קורה,‬ ‫חוץ מפעם אחת שבה לי זה כן עבד.‬
‫והם אמרו, "אוקיי, הפעם‬ ‫נפוצץ את הבית של האגריד".‬
‫כן, עשית את זה בעצמך, נכון? כן.‬
‫והם אמרו, "אנחנו נפעל לפי הסימן שלך.‬
‫כשתטילי את הכישוף שלך, הבית יתפוצץ".‬
‫ולמעשה הייתי מופתעת מאוד‬
‫ומפוחדת מהתגובה של עצמי, כי חשבתי, "וואו".‬
‫זה היה ריגוש איום של עוצמה.‬ ‫-כן.‬
‫הייתה לי מידה רבה של...‬ ‫-כן, בטח.‬
‫רק כיוונתי לשם את השרביט שלי וזה התפוצץ.‬
‫כן, זה מספק הרבה יותר‬ ‫מאשר לגרום לנוצה לרחף.‬
‫כן.‬
‫אז מה דראקו עשה עם הארונית המשונה הזו?‬
‫ומי היו כל האנשים האלה?‬
‫אתם לא קולטים? זה היה טקס.‬
‫טקס חניכה.‬
‫תפסיק, הארי. אני יודעת למה אתה חותר.‬
‫זה קרה. הוא הפך לאחד מהם.‬
‫אחד ממה?‬
‫הארי משוכנע‬ ‫שדראקו מאלפוי הוא כעת אוכל-מוות.‬
‫- דראקו -‬
‫ילד שלא קיבל חיבה,‬
‫אהבה מאפשרת מצד ההורה או המבוגר,‬
‫עלול לפתח מין כעס ושנאה כלפי העולם‬
‫ועובר לצד האפל.‬
‫אתה מעז לדבר אליי כך בביתי שלי?‬
‫לוציוס.‬
‫הרבה כל כך מהמסע של דראקו‬
‫עוסק בשאלה האם הוא‬ ‫מנסה לרצות את אביו או לא.‬
‫בסרט השישי, גורמים לו‬ ‫לעשות את הדבר הגרוע ביותר שיש,‬
‫או לנסות לעשות את הדבר‬ ‫הגרוע ביותר שיש, להרוג את דמבלדור.‬
‫ומן הסתם אנחנו רואים אותו מתפרק.‬
‫דראקו, לפני שנים, הכרתי ילד‬
‫שבחר בכל ההחלטות הלא נכונות.‬
‫אנא, תן לי לעזור לך.‬
‫אני לא רוצה את עזרתך.‬
‫אתה לא מבין?‬
‫אני חייב לעשות את זה.‬
‫אני מוכרח להרוג אותך.‬
‫אחרת הוא יהרוג אותי.‬
‫מה שהיה נהדר עם טום ב"נסיך חצוי הדם" הוא‬
‫שפתאום לוקחים את הבחור הרע הזה,‬
‫שבסרטים הקודמים תמיד היה דו-ממדי קצת.‬
‫והצלחנו לתת לו הזדמנות לחקור‬
‫מסע מורכב ומעניין הרבה יותר.‬
‫וישבתי איתו ואמרתי,‬
‫"טום, תראה, זו ההזדמנות שלך להתבלט באמת".‬
‫אני זוכר שדייוויד ייטס אמר,‬
‫"אם נוכל להשיג אפילו‬ ‫אחוז אחד של חמלה או אהדה כלפיו,‬
‫אז עשינו את עבודתנו".‬
‫עשה את זה!‬
‫לדעתי, דראקו הוא הגיבור.‬
‫הארי תמיד יעשה את הדבר הנכון.‬
‫הארי תמיד יבחר בדבר הנכון.‬
‫מבחינתו אף פעם אין באמת שום דילמה.‬
‫דראקו שובר את שלשלאות המשפחה האיומה הזאת‬
‫והאחריות שלו ומה שמצופה ממנו לעשות.‬
‫ולצפות בטום‬
‫יוצר את המאבק הזה על המסך,‬ ‫ומבטא באמת את כל הדקויות האלו,‬
‫את כל הסיבוך הזה,‬ ‫כל שדה המוקשים המוסרי הענק הזה‬
‫שהוא חוצה על קצות האצבעות,‬ ‫זה היה פשוט מרשים כל כך.‬
‫לא.‬
‫סוורוס...‬
‫בבקשה.‬
‫אבדה קדברה!‬
‫אין ספק שזה מדהים לחזור,‬
‫אבל אני... זה כל כך...‬ ‫אני מניחה שזה מכה בתדהמה...‬
‫שאנשים רבים כל כך‬ ‫ששנינו חשבנו שיהיו בסביבה עוד זמן רב יותר‬
‫מאשר שהם היו, כמו...‬
‫הלן ואלן וריצ'רד ו...‬
‫כן. הם כמו בני משפחה.‬
‫האבל הוא אותו אבל.‬
‫כן.‬
‫פשוט מוקדם מדי.‬
‫כן.‬
‫אל תרחם על המתים, הארי.‬
‫רחם על החיים.‬
‫ומעל לכול, רחם על כל אלה שחיים ללא אהבה.‬
‫לא טוב לשקוע בחלומות, הארי,‬
‫ולשכוח לחיות.‬
‫- ריצ'רד האריס‬ ‫1930 - 2002 -‬
‫ריצ'רד האריס היה אדם כה מיוחד וחם.‬
‫הוא היה חייכן כל כך.‬
‫ריצ'רד היה קורע, כנראה אחד האנשים‬ ‫הכי מצחיקים שהכרתי מימיי.‬
‫הוא היה פרחח בן 11‬ ‫שלכוד בגוף של גבר בן 70 פלוס.‬
‫אתה מוכן לעשות סיבוב נוסף בשבילנו, בבקשה?‬
‫העיניים שלו פשוט נצצו,‬
‫מה שהפך אותו לדמבלדור המושלם, דרך אגב.‬
‫הוא היה מצחיק בטירוף.‬
‫אבוי!‬
‫שעוות אוזניים.‬
‫ריצ'רד גריפית'ס‬ ‫היה פשוט מעולה בתפקיד מר דרסלי.‬
‫- ריצ'רד גריפית'ס‬ ‫1947 - 2013 -‬
‫קסם? אין דבר כזה.‬
‫הוא אימץ את הרשעות שלו בכאלה להט ותשוקה.‬
‫פטירתו הייתה זו שהכי השפיעה עליי‬
‫כיוון שהוא נהג בידע שלו בנדיבות.‬
‫הוא אמר, "אני רוצה לחלוק איתך הכול".‬
‫- ג'ון הרט‬ ‫1940 - 2017 -‬
‫תהיתי מתי אראה אותך, מר פוטר.‬
‫אני מרגיש ממש בר מזל שהיה לי קשר מועט‬
‫עם כל האנשים המדהימים שנפטרו.‬ ‫ריצ'רד גריפית'ס.‬
‫אתם יודעים, אהיה זקן מאוד יום אחד ואגיד,‬
‫"הכרתי אגדות של ממש".‬
‫אני יודעת שאני לא אמורה להיות כאן.‬
‫- הלן מקרורי‬ ‫1968 - 2021 -‬
‫אדון האופל עצמו אסר עליי לדבר על זה.‬
‫הלן מקרורי שיחקה את אשתי.‬
‫אמרתי, "אני חושב שפגשתי כרגע‬ ‫את השחקנית הכי טובה שראיתי אי פעם".‬
‫בוא.‬
‫אני מרגיש בר מזל על כך שעבדתי איתה‬
‫וחלקתי איתה כל כך הרבה‬ ‫צחוק לא בוגר בצילומים, בכנות.‬
‫היא לימדה אותי הרבה.‬
‫- הארי פוטר -‬
‫אני לא מצליח אפילו להגיד את זה.‬
‫הייתה לה יכולת כזאת, כן, פשוט...‬
‫להפגין אמפתיה בעזרת העיניים שלה.‬
‫היה תענוג אמיתי לעבוד איתה.‬
‫- אלן ריקמן‬ ‫1946 - 2016 -‬
‫אוכל ללמד אתכם כיצד לכשף את השכל‬ ‫וללכוד את החושים.‬
‫אלן ריקמן מעולם‬ ‫לא דיבר איתי כאילו אני ילדה.‬
‫הוא תמיד התייחס‬ ‫למחשבותיי ולדעותיי ברצינות רבה,‬
‫וזה תמיד ריגש אותי מאוד.‬
‫אלן היה חבר יקר מאוד.‬
‫כשהגיעה הסצנה האחרונה,‬ ‫הסצנה האחרונה שלו...‬
‫הוא מציית לך...‬
‫ולך בלבד.‬
‫האומנם?‬
‫הייתי קצת מאוים על ידו.‬
‫הדיוק שלו, המומחיות שלו בהגשת השורות,‬
‫והיה לנו מין קרב משונה ראש-בראש,‬
‫עם וולדמורט וסנייפ.‬
‫שני שחקנים יכולים להתענג‬ ‫על קרב סיף מטפורי זה עם זה.‬
‫אלן היה קוסם מהבחינה הזו כשחקן.‬
‫אלה שאוהבים אותנו‬ ‫לעולם לא עוזבים אותנו באמת.‬
‫ותמיד תוכל למצוא אותם...‬
‫כאן, בפנים.‬
‫- לזכרם -‬
‫וזכור זאת...‬
‫אתה לא לבד.‬
‫שרביט הסמבוק,‬
‫השרביט הכי חזק שנוצר אי פעם.‬
‫אבן האוב.‬
‫גלימת ההיעלמות.‬
‫יחד הם יוצרים את אוצרות המוות.‬
‫יחד הם הופכים אותך לאדון המוות.‬
‫הילד ששרד.‬
‫הארי!‬
‫בא למות.‬
‫אבדה קדברה!‬
‫- דניאל רדקליף,‬ ‫רופרט גרינט, אמה ווטסון -‬
‫"הצעדים שהם נקטו כדי להגן על משפחותיהם‬
‫גרמו לו להבין,‬ ‫יותר משכל דבר אחר יכול היה לגרום,‬
‫שהם באמת התכוונו לבוא איתו,‬
‫ושהם ידעו בדיוק עד כמה זה יהיה מסוכן.‬
‫הוא רצה לומר להם כמה זה משמעותי עבורו,‬
‫אבל הוא פשוט לא הצליח‬ ‫למצוא מילים חשובות מספיק."‬
‫- פרק 4‬ ‫משהו ששווה להילחם עבורו -‬
‫- "הארי פוטר ואוצרות המוות" חלק 1‬ ‫"הארי פוטר ואוצרות המוות" חלק 2 -‬
‫זה גם מגניב ממש וגם מוזר, להסתובב כאן‬
‫ולראות את הסטים שהיינו בהם כילדים,‬
‫שהתייחסו להכול ברמת הכבוד‬
‫שבה ילדים מתייחסים לדברים‬ ‫כשסתם נמצאים במקום ונהנים.‬
‫זה מוזר. אני חווה רגעים נוסטלגיים מוזרים.‬
‫זוכרים את האוגרת שלי?‬ ‫מישהו זוכר את האוגרת שלי?‬
‫כן.‬ ‫-מילי.‬
‫כן. לא זכרתי את שמה של האוגרת, אני מתנצל.‬
‫כן.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫זה בסדר. נוחי על משכבך בשלום, מילי.‬
‫אני זוכר שהיה לך אוגר‬ ‫ושחשתי קנאה מעורפלת על כך שיש לך חיה‬
‫איתך על הסט.‬
‫בנו לה ארון קבורה במחלקת הנגרות, נכון?‬
‫כשמילי מתה, מעצבי התפאורה בנו לה‬
‫ארון קבורה מעץ לפי מידותיה‬
‫שהיה מרופד בקטיפה מבפנים.‬ ‫-זה היה יפהפה.‬
‫ושמה היה חרוט,‬ ‫כי אני לא ידעתי את נפשי מרוב צער.‬
‫קיימנו טקס אשכבה?‬ ‫אני חושב שאמרנו כמה מילים.‬
‫רציתי כל הזמן להחזיק‬ ‫את מילי המתה, וללטף אותה ולגעת בה.‬
‫והוא אמר, "אמה, צריך להשאיר‬ ‫את מילי בתוך ארון הקבורה עכשיו".‬
‫שכחתי‬
‫הרבה כל כך מזה.‬
‫אני לא מרגיש שעבר זמן רב.‬
‫אני יודעת.‬
‫כולנו עדיין נראים טוב יותר‬ ‫מכפי שנראינו באפילוג,‬
‫שזה נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫הספקנו להגיע לפני זה.‬ ‫-זה ניצחון.‬
‫תיק?‬ ‫-כן.‬
‫סוודר?‬
‫היה לי מצח ענק‬
‫וחליפת שומן.‬
‫כן, הייתי מאוד... הייתי...‬ ‫-אני חושב שהייתי קצת...‬
‫כן, אתה נכנסת לזה. אמרת,‬
‫"תעשו לי מצח".‬ ‫-נכון. כן, נכנסתי לזה.‬
‫כן, נכנסת לזה בגדול.‬ ‫-כן.‬
‫הייתי גאה בך כל כך.‬
‫אף אחד אחר לא יוכל להבין באמת,‬
‫מה שחווינו היה דבר ייחודי מאוד.‬
‫אני חושב שדייוויד ייטס‬ ‫נהג לתאר אותנו בתור אסטרונאוטים,‬
‫כי אף אחד אחר לא חווה‬ ‫את זה באמת בקנה מידה כזה,‬
‫ואנחנו נהיה מחוברים לנצח בזכות זה.‬
‫כמה מהזיכרונות המתוקים ביותר‬ ‫שיש לי של שלושתנו‬
‫קשורים בכך שכל אחד מאיתנו ידע שעלינו‬
‫לדאוג זה לזה בדרכים צנועות‬
‫כמו, למשל,‬
‫"קר מאוד, אז כולנו פשוט...‬
‫כולנו נעמוד יחד",‬
‫או, "אני מותשת.‬
‫האם זה בסדר מבחינתך, דן, אם אירדם עליך?‬
‫בין הטייקים, כי אני עייפה כל כך", או...‬
‫אני חושב שכולנו נרדמנו במגוון...‬
‫זה על זה‬
‫בכמה מהקתדרלות והמבנים‬ ‫המפוארים ביותר בבריטניה.‬
‫רמת האמון שהייתה לי‬
‫שאותה בנינו לאורך עשר השנים האלו הייתה...‬
‫שאם אנחנו עושים פעלול, סמכתי על כך‬
‫שאחד מכם יתפוס אותי.‬
‫נראה לי שאמון וביטחון ברמה הזאת ו...‬
‫זה דורש, אתם יודעים...‬
‫יש מעט מאוד סביבות עבודה‬
‫שבהן אתה מקבל זמן רב כל כך לבנות את זה.‬
‫וזה היה לא מילולי.‬
‫כאילו שלושתנו יכולנו לתקשר‬
‫בלי להגיד דבר.‬
‫פשוט ידענו מה צריך לעשות.‬
‫כל אחד מאיתנו היה חזק מאוד לטובת האחרים.‬
‫צריך להחליף בגדים.‬
‫איך לכל הרוחות...‬
‫לחש הרחבה סמוי.‬
‫את מדהימה, בחיי.‬
‫תמיד אותה נימת הפתעה.‬
‫לסרטים האלה הייתה תחושה שונה מאוד.‬
‫היינו הרחק מהוגוורטס במשך חלק גדול מהזמן,‬
‫במחנאות במקומות שונים.‬
‫הנימה הייתה אפלה הרבה יותר.‬ ‫הייתה הרגשה שזה סרט שונה.‬
‫דמבלדור שולח אותך למצוא‬ ‫את כל ההורקרוקסים האלה,‬
‫אבל לא אומר לך איך להשמיד אותם.‬
‫זה מרענן מאוד, אני חושב, כי כולנו זכינו‬
‫לעשות דברים רציניים יותר,‬
‫וזו הייתה הזדמנות אמיתית‬ ‫לצלול עמוק יותר עם הדמויות הללו.‬
‫את באה או נשארת?‬
‫ראיתי את שניכם באותו ערב.‬
‫רון, זה... זה שום דבר!‬
‫רון!‬
‫הסצנה שחשבתי שתהיה מביכה מאוד‬
‫ושלא הייתי בטוחה לגביה בכלל,‬
‫שזו הסצנה שבה רקדנו...‬
‫כאילו, אני...‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו, זו אחת מהסצנות‬ ‫האהובות עליי בכל הסדרה‬
‫כי רמת ההיכרות‬
‫שהייתה ביני לבינך באותו זמן,‬
‫אני לא חושבת שהייתי‬ ‫מסוגלת לצלם סצנה כזאת עם שחקן אחר.‬
‫זו גם סצנה מעניינת,‬
‫קודם כול כי צילמנו סרטי "הארי פוטר",‬
‫ובסרט האחרון, הבמאי בא ואמר,‬
‫"היי, מה דעתכם לרקוד סלואו‬
‫לצלילי ניק קייב במשך חמש דקות?" ואת אמרת,‬
‫"רגע, על איזה סרט אנחנו עובדים?"‬ ‫-אמרנו, "מה?"‬
‫"כאילו, נהדר. אבל אוקיי."‬
‫הסצנה הזו אמרה כל כך הרבה,‬ ‫זה נאמר בלי מילים, אהבתי את זה מאוד.‬
‫ונוסף על כך, באותו אופן שבו הדמויות‬
‫זכו ברגע של כיף,‬
‫הרגשתי שגם אתה ואני זכינו ברגע של כיף...‬
‫כן.‬ ‫-...שגם אנחנו‬
‫היינו צריכים בשלב הזה, אני חושבת.‬ ‫-כן, בהחלט.‬
‫איזה בוגד קטן ומחורבן.‬
‫כבר לא נשאר איש שאפשר לבטוח בו?‬
‫היה קטע בסרט האחרון שבו‬
‫רצנו ביער.‬
‫רצנו ביער, ניסינו שלא‬ ‫להיתפס על ידי החטפנים.‬
‫ואקשן.‬
‫נו, אל תעמדו שם!‬
‫תחטפו אותם!‬
‫בכנות, אני זוכר שאת ואני...‬ ‫אמה נעשתה תחרותית להפליא...‬
‫תחרותית ברמה מגוחכת.‬ ‫-...בנוגע לשאלה מי רץ מהר יותר.‬
‫נראה לי שרופרט תמיד חשב משהו כמו,‬
‫"תעשו מה שבא לכם".‬ ‫-הוא פשוט חשב, "תעשו את הקטע שלכם.‬
‫אני אהיה פה".‬ ‫-כן, מבחינתי ריצה היא פעלול.‬
‫הליכה היא פעלול.‬
‫אני לחלוטין לא אוהב לצפות‬ ‫בהרבה מהסצנות שלי בסרט הזה.‬
‫אבל צפיתי בשניכם, ואני חושב שאתם נהדרים.‬
‫אבל אני זוכרת שזה היה דבר חמוד מאוד.‬
‫אני זוכרת באמת את שלושתנו אומרים זה לזה‬
‫שאנחנו עושים עבודה טובה‬ ‫או ששיחקנו היטב בסצנה.‬
‫במיוחד מכיוון שהתחלנו בגיל צעיר‬
‫ובאמת לא ידענו מה אנחנו עושים,‬
‫אז כשראינו מישהו מאיתנו‬ ‫משחק באמת קצת, אמרנו,‬
‫"מגניב!" כן. "כל הכבוד."‬ ‫-"זה היה מגניב מאוד."‬
‫כאילו, "נראה שכולנו משתפרים".‬
‫"הפצצת."‬ ‫-"מעולה. עבודה טובה."‬
‫כלומר, מן הסתם, הנשיקה שלנו‬
‫הייתה הדבר המחריד ביותר‬
‫שמישהו מאיתנו אי פעם היה צריך לעבור.‬
‫- ציפייה -‬
‫אני הרמיוני גריינג'ר.‬
‫ואתה...‬
‫רון וויזלי.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫"זה לביוסה, לא לביוסאר."‬
‫היא ממש סיוט, בחיי!‬ ‫אין פלא שבכלל אין לה חברים.‬
‫אני חושב שהיא שמעה אותך.‬
‫זה פשוט נבנה כל כך לאורך כל הסדרה...‬
‫שמונה סרטים.‬
‫אני מת על סיפור האהבה של רון והרמיוני,‬
‫ועל האופן שבו זה מבעבע כל הזמן‬ ‫באופן כלשהו מתחת לפני הסיפור.‬
‫מערכת היחסים הזו הייתה‬ ‫מאופקת כל כך במשך זמן רב כל כך.‬
‫קצת משחת שיניים.‬
‫סלגהורן עושה מסיבה בחג המולד.‬
‫ואנחנו אמורים להביא מישהו.‬
‫אני מניח שתזמיני את מקלאגן.‬
‫הצופים נואשים לראות את שניהם מתנשקים.‬
‫למען האמת, התכוונתי להזמין אותך.‬ ‫-באמת?‬
‫אנחנו מצלמים בהמשך השבוע סצנה‬
‫שכדאי שנדבר עליה לאחר שתקראו אותה.‬
‫כי נצלם השבוע את הנשיקה בין רון להרמיוני.‬
‫מה?‬ ‫-נצלם את הנשיקה בין רון להרמיוני.‬
‫השבוע?‬ ‫-בחדר הסודות.‬
‫ברגע הזה של סכנה יוצאת דופן,‬
‫הם פונים זה לזה, ואז פשוט מתנשקים.‬
‫חיכינו לזה במשך שבעה סרטים.‬
‫דיברתי עם שניהם בקרוונים שלהם,‬
‫וידאתי ששניהם חשים בנוח.‬
‫זה היה כמעט‬ ‫כמו להכין אותם לאירוע ספורט חשוב,‬
‫להגיד להם, "אוקיי, חברים,‬ ‫אתם יכולים לעשות את זה, זה ילך מצוין".‬
‫זה היה אמור להיות מזמוז דרמטי,‬
‫אבל אתה ואני לא הצלחנו‬ ‫לשלוט בעצמנו, לא הפסקנו לצחוק.‬
‫כן.‬ ‫-ואני הייתי פשוט מפוחדת מאוד‬
‫שלא נצליח לעולם,‬ ‫כי לא יכולנו להתייחס לזה ברצינות.‬
‫אני לא שיפרתי את המצב, כי אמרו לי בפירוש‬
‫שפשוט התנהגתי כמו חמור גמור בנושא,‬
‫ואמרתי, "אני אבוא לסט ואצפה בכם מתנשקים".‬
‫טוב, כולם רצו להגיע לסט‬ ‫בשביל זה כי כולם אמרו,‬
‫"זה יהיה טוב, חבר'ה".‬
‫אנחנו צריכים...‬ ‫-אני מצטער על זה, חברים.‬
‫ידעתי שאצטרך פחות או יותר להיות‬
‫זו שגורמת לזה לקרות‬
‫כי רופרט לא...‬
‫אז הייתי צריכה ללכת על זה.‬
‫בלי לדפוק חשבון.‬
‫הייתי צריכה להיכנס לנשיקה‬ ‫עם תנופה כדי להצליח.‬
‫ורופרט...‬
‫יכולתי כמעט... בטייק הראשון‬ ‫ראיתי את הפנים של רופרט‬
‫מתפוצצים מהפתעה‬ ‫כי הוא חשב שזה רק הטייק הראשון.‬
‫אני חושב שאיבדתי את ההכרה.‬
‫אני זוכר רק את הפנים שלך‬ ‫מתקרבים יותר ויותר לפנים שלי.‬
‫בכל פעם שאתה מדבר על זה‬ ‫אתה גורם לזה להישמע כאילו‬
‫זה היה מופע אימים של ממש בראש שלך.‬
‫זה לא היה נורא כל כך. אני יודע.‬
‫לנשק את רופרט הוא אחד הדברים הקשים ביותר‬
‫שאי פעם היה עליי לעשות.‬
‫הרגשתי שזה לא בסדר,‬
‫ממש לא בסדר בכל רמה אפשרית,‬
‫כי דן, רופרט ואני ממש כמו אחים.‬
‫את בסדר?‬
‫הארי!‬
‫שלושתנו, אני חושבת, הרגשנו‬ ‫מתואמים כל כך במידה שזה היה חשוב לנו.‬
‫אני זוכרת את הסצנה שבה אמרת,‬
‫"לא, חברים, אני זה שצריך ללכת לבדי",‬
‫בסרט הזה.‬
‫ונתתי לך חיבוק כדי להיפרד.‬
‫אבוא איתך.‬ ‫-לא, תהרגו את הנחש.‬
‫ידעתי שאני נפרדת מהסדרה,‬
‫ידעתי שאני נפרדת ממך, והייתי מוכרחה‬
‫לבטא כלפי חוץ‬ ‫איך הרגשתי באמת לגבי זה שהכול...‬
‫מגיע לסיומו.‬ ‫-כן.‬
‫- הקרב האחרון -‬
‫זה דימוי מקראי מאוד,‬ ‫נשיאתו של הארי לצד השני של הגשר.‬
‫אם תשאל את ג'ו,‬ ‫או כל אחד שמעורה בזה עמוקות,‬
‫הם יגידו פשוט שמדובר בקרב בין טוב לרע.‬
‫זה עד כדי כך פשוט.‬
‫אני חייב הרבה כל כך לנוויל כדמות.‬
‫הייתי ביישן מאוד,‬ ‫מעולם לא דיברתי בקול רם בכיתה.‬
‫מעולם לא הייתי מתקומם נגד שום דבר‬
‫כי במידה רבה הייתי... הוא.‬
‫הסיפור הנהדר של נוויל הוא שהוא האלוף.‬
‫הקטע המופלא בסוף,‬
‫הנאום הנהדר של מת'יו, אתם יודעים...‬
‫הטוב חייב לנצח, כמובן.‬
‫- רובי קולטריין‬ ‫רובאוס האגריד -‬
‫זה לא משנה, שהארי איננו.‬ ‫-עזוב, נוויל.‬
‫אנשים מתים כל יום.‬
‫הלילה איבדנו את הארי.‬
‫אבל הוא עדיין עימנו, כאן בפנים.‬
‫הם לא מתו לשווא.‬
‫אבל הדבר ש"הארי פוטר" עשה עבורי,‬
‫גם כסיפור, וגם כשחקן שמשתתף בו...‬
‫אבל אתה תמות לשווא.‬
‫...זה שהוא עזר לי לגלות,‬ ‫בהתחלה מה אני לא...‬
‫ליבו של הארי אכן פעם למעננו!‬
‫למען כולנו!‬
‫...וכתוצאה מכך גיליתי מה אני.‬
‫קונפרינגו!‬
‫כשמסתכלים על הספר,‬
‫העימות הסופי בין וולדמורט להארי‬
‫מתרחש באולם הגדול, בשעה שקהל עצום צופה.‬
‫ואני רציתי מאוד‬ ‫משהו ישיר יותר ועוצמתי יותר‬
‫ויצרי יותר מזה.‬
‫כיוון ששני היריבים האלה כמעט התחברו‬
‫מבחינה רוחנית, אם תרצו,‬ ‫בדרך ההורקרוקסית המשונה הזו.‬
‫חשבתי, לא יהיה נפלא‬
‫אם דן פשוט יתפוס את רייף‬
‫וימשוך אותו מהמגדל?‬
‫קדימה, טום. בוא נסיים את זה כפי שהתחלנו.‬
‫ביחד.‬
‫בזמן שהם מתעתקים הם מתמזגים.‬
‫הקשר העמוק הזה שאנחנו‬
‫שזרנו בסיפורים ובסרטים,‬
‫ניתן יהיה לראות אותו ברגע הזה‬
‫לפני שהם מתרסקים בחצר.‬
‫זה עייף אותי פיזית במידה רבה.‬
‫השקענו בזה את כל הכוחות שלנו.‬ ‫אני חושב שהיינו די מותשים בסוף.‬
‫צילמנו בחודשים הקרים כשהשמיים אפורים.‬
‫הזרוע שלי נתפסה כל כך,‬ ‫כי הדבר הזה היה זרם פעיל בתוכך‬
‫שהיה עליך ל...‬
‫לדחוף אותו בחזרה לכיוונו.‬
‫לצד האתגר הפיזי של עשיית הסרטים,‬
‫היה לחץ קל מהמחשבה,‬
‫"אתה זה שהולך לסיים את זה".‬
‫זה חייב להסתיים באקורד מרשים.‬ ‫זה חייב להיות בעל משמעות.‬
‫זה חייב להדהד. זה חייב להשביע.‬
‫- התחלה חדשה -‬
‫מי את?‬
‫שלום. שמי אמה ווטסון,‬ ‫משחקת את התפקיד של הרמיוני גריינג'ר.‬
‫לא, לעולם לא.‬ ‫-אני מעדיף שלעולם לא יראו אותי כך.‬
‫מה?‬ ‫-לא משנה.‬
‫אתה מעדיף שלא יראו אותך ככה?‬
‫כן.‬ ‫-למה?‬
‫כי הוא לא אוהב את הסיכה בשיער שלו.‬
‫כן.‬ ‫-מר רדקליף.‬
‫כן.‬
‫מצלמה!‬
‫מה אתה...‬ ‫-אתה מהתקשורת.‬
‫אני מהתקשורת. בדיוק, איך ידעת?‬
‫זה היום הראשון שלך. איך המרגש?‬
‫פנטסטי לחלוטין.‬
‫את מתרגשת?‬ ‫-בהחלט.‬
‫אני לא יכולה לחכות.‬
‫אחרי כל ההכנה הזאת,‬
‫סוף סוף זה קורה.‬
‫אוקיי, חזרו לעבודה.‬ ‫אנשים צריכים לטפח אתכם.‬
‫כן.‬
‫על מה אתה חושב‬ ‫כשאתה חושב על זה עכשיו, רופ,‬
‫כשאתה מסתכל על זה במבט לאחור?‬
‫מבחינתי אלה זיכרונות טובים מאוד.‬
‫מה זה מבחינתך?‬
‫אני גאה מאוד בכך שהשתתפתי בסרטים.‬
‫אני חושב שלקראת הסוף,‬
‫זו הייתה תקופה מוזרה, במיוחד כשסיימנו.‬
‫אני מרגיש שכבר לא הצלחתי‬ ‫להבחין מי אני ומי הדמות.‬
‫לא ידעתי בדיוק איפה הם מתחילים ונגמרים.‬
‫כן. היו הזדמנויות שבהן חשבתי, "מי אני?"‬
‫כלומר, "מה אני אוהב לעשות, ומה חשוב לי?"‬
‫אלה היו דברים מוזרים.‬ ‫אפילו השם שלי לא הרגיש כמו השם שלי.‬
‫כן.‬ ‫-הרגשתי שאני יודע‬
‫לעשות רק דבר אחד.‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬ ‫-ידעתי איך לגלם את רון.‬
‫רון היה הדמות האהובה עליי,‬ ‫אז היה מגניב כל כך לגלם אותו בסרט.‬
‫זה כמעט כאילו התנסינו‬ ‫בצורה הקיצונית ביותר של משחק מתודי.‬
‫זה תמיד נועד להסתיים בשלב מסוים.‬
‫מעולם לא היינו אמורים לעשות את זה לנצח.‬
‫התחושה שלי כרגע, כשאני רואה אותך כאן,‬
‫לאחר שהיינו בנפרד זמן מה...‬
‫אני מנסה לא להיעשות רגשנית.‬
‫אני מרגישה שאתה עמוד תווך בחיי.‬
‫זה דבר ממש מהמם, כי ראיתי אותך גדלה.‬
‫ראינו זה את זה גדלים. גדלנו יחד.‬
‫אנחנו משפחה.‬
‫תמיד נהיה. אנחנו לא‬ ‫צריכים להיפגש... אלוהים.‬
‫על אף שאנחנו לא נפגשים כל הזמן.‬
‫כן, זה...‬
‫זה קשר חזק מאוד שתמיד יהיה לנו,‬
‫ותמיד יהיה לנו חלק זה בחייו של זה.‬
‫נחמד כל כך לראות אותך.‬ ‫-טוב כל כך לראות אותך.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫כידידה.‬
‫רק כדי שיהיה ברור לכל הצופים.‬ ‫-רק כדי שיהיה ברור...‬
‫אבל זה נכון. יש אהבה רבה כל כך.‬
‫תודה, רופס.‬
‫היום זו עדיין חזרה, וזו הרצה ו...‬
‫כשתהיו מוכנים. ואקשן.‬
‫כשסיימנו את הסצנות האחרונות...‬
‫אחד הדברים האחרונים שצילמנו בכל הסרט...‬
‫קפצנו מול המצלמה‬
‫ונחתנו על מזרן פעלולים ענק.‬
‫הכול הסתכם בזה.‬
‫הטייק הזה שבו אנחנו קופצים לתוך ארובה.‬
‫זו הייתה כזו מטפורה למה שקרה באמת.‬
‫היינו צריכים לקפוץ על מזרן, בעצם,‬
‫כדי לעבור לעולם אחר.‬
‫הרגש הקולקטיבי היה מוחשי להפליא,‬
‫ועבור האנשים שתמכו בהם‬ ‫ועמדו לצידם לאורך כל הדרך,‬
‫כל מי שראה אותם גדלים.‬
‫ביום האחרון, איבדתי את העשתונות.‬
‫אני זוכרת שכולנו פשוט חיבקנו זה את זה.‬
‫שלושתנו היינו...‬
‫הרוסים לגמרי.‬
‫אני חושבת שזו הייתה‬ ‫הפעם הראשונה שבה הרשינו לעצמנו‬
‫לעכל או להפנים‬
‫שעשינו את זה, סיימנו את זה.‬
‫זה כל כך טבוע בי.‬ ‫כלומר, אני מודד את חיי בעזרת הסרטים האלה.‬
‫מישהו שואל, "מתי עברת את מבחן הנהיגה?"‬
‫ואני אומר, "מסדר עוף החול".‬
‫כל חלק של חיי מקושר ל"פוטר".‬
‫כשאני פוגש אנשים שזה חלק חשוב בחייהם,‬
‫או שהספרים או הסרטים היו באופן כלשהו‬
‫חלק מהזהות שלהם,‬
‫כן, זה גורם לי לגאווה גדולה.‬
‫יש משהו ב"הארי פוטר" שמעשיר את החיים.‬
‫כשהמצב נעשה אפל מאוד, והזמנים קשים מאוד,‬
‫סיפורים מעניקים לנו‬ ‫מקומות שאנחנו יכולים ללכת אליהם,‬
‫שאפשר לנוח בהם‬
‫ולהרגיש נתמכים.‬
‫אני לא חושב שהבנתי את ההשפעה‬
‫שהייתה לסרטים האלה כשהשתתפנו בהם.‬
‫כמות האנשים שאמרו דברים כמו,‬
‫"אלה הסרטים היחידים‬ ‫שאבא שלי ואני צופים בהם ביחד,‬
‫אנחנו לא מסוגלים לדבר על שום דבר אחר.‬
‫ואנחנו צופים ב'הארי פוטר'‬ ‫ביחד וזה הקטע שלנו".‬
‫מדהים להיות חלק קטן מתוך זה,‬
‫ופשוט לראות איך זה ממשיך להתקיים,‬
‫ומוצא מדיומים חדשים‬ ‫כמו ההצגה, "חיות הפלא",‬
‫זה פשוט חי לנצח, ומדהים לראות זאת.‬
‫הארי פוטר!‬
‫אין דבר דומה לסיפורים של "הארי פוטר",‬
‫הסיפורים שמסופרים בתוכם,‬ ‫מסעותיהן האישיים של הדמויות.‬
‫אני חושבת שיש לזה‬ ‫השפעה משנה ומעצבת על אנשים.‬
‫זה קסם.‬
‫יפה כאן.‬
‫כל ילד תוהה איך הוא ישתלב...‬
‫- טובי ג'ונס‬ ‫דובי -‬
‫וזה מסע אפי שכל ילד עובר.‬
‫דובי תמיד יהיה שם בשביל הארי פוטר.‬
‫זה מעורר השראה רבה עבור אנשים צעירים‬ ‫להגיד, "זה יכול באותה מידה להיות אני,‬
‫שחווה את רגע הספק, או הפקפוק,‬
‫או הוויכוח הזה עם הוריי".‬
‫הישארו קרובים אליי.‬
‫עד הסוף.‬
‫מניסיוני, זה...‬
‫- ג'יי קיי רולינג‬ ‫סופרת "הארי פוטר" -‬
‫עולם יוצא דופן להיות מעורה בו,‬
‫וזה עולם יפהפה.‬
‫הארי.‬
‫וזה מה שמרפא בו כל כך‬
‫וטוב בו כל כך, שהוא גרם‬
‫לאנשים שאלמלא כן היו מרגישים בודדים‬ ‫להרגיש שהם שייכים.‬
‫אל תיתן לו את זה, הארי.‬
‫מרבית המעריצים שבאים היום ואומרים לי שלום‬
‫לא נולדו אפילו כשצילמנו את הסרטים. אז...‬
‫- טום פלטון‬ ‫דראקו מאלפוי -‬
‫זה גורם לך מהר מאוד להרגיש קצת זקן יותר,‬
‫ואסיר תודה עד מאוד על כך שזה נמסר‬
‫לדורות אחרים.‬
‫מתאמן לבלט, פוטר?‬
‫אחד הדברים שהיו ייחודיים ב"הארי פוטר",‬
‫חוץ מהדמיון המופלא והעולמות והדמויות‬
‫שג'ו רולינג יצרה,‬
‫הייתה העובדה שזכית לראות‬
‫ילדים צעירים הופכים למבוגרים.‬
‫ולראות את המסע הזה בסרטים,‬
‫אני לא חושב שאי פעם ראינו את זה בעבר.‬
‫אני לא יודע אם אי פעם נראה זאת שוב.‬
‫אני פשוט מרגישה בת מזל כל כך‬ ‫שאני זוכה להיות חלק מעולם‬
‫שאנשים אוהבים כל כך ושמשמח אנשים.‬
‫יש משהו באסקפיזם שאתה מוצא,‬
‫אסקפיזם בצורתו הבריאה,‬
‫אני חושב שזה מה ש"הארי פוטר" עושה.‬
‫לזה נועדו הסיפורים האלה.‬
‫הם מדריך לחיים.‬
‫- איאן הארט‬ ‫פרופ' קווירל -‬
‫אני חושב שזו סופה של תקופה,‬ ‫אלו עשר שנים מחיי,‬
‫והילדים שלי התבגרו‬ ‫במהלך התקופה הזו, כמובן.‬
‫זה רובי קולטריין,‬
‫שומר הקרקעות המשובח ביותר בהוגוורטס,‬
‫יומו האחרון ב"הארי פוטר".‬
‫המורשת של הסרטים‬
‫היא שהדור של ילדיי יראה אותם לילדיהם.‬
‫כך שתוכל לצפות בהם בעוד 50 שנה, בקלות.‬
‫אני לא אהיה כאן, למרבה הצער. אבל...‬
‫אל תחשבי על זה אף לא לרגע.‬
‫אבל האגריד יהיה. כן.‬
‫כשאני מסתכל על זה עכשיו במבט לאחור,‬
‫אלה זיכרונות נעימים מאוד.‬
‫אני חושב על זה הרבה.‬
‫זו הייתה תקופה נהדרת, באמת. זה היה...‬
‫זה היה מדהים.‬
‫זו הייתה החוויה הכי טובה, והכי...‬
‫מדהימה במובן ש...‬
‫אני לא יכולה באמת להסביר לכם,‬ ‫הם אנשים טובים כל כך.‬
‫הם היו אדיבים כל כך ו...‬
‫ושניהם קיבלו עליהם‬ ‫את האחריות שבזה ברצינות רבה,‬
‫ואני... הערכתי את זה כל כך.‬
‫זה באמת כמו משפחה.‬ ‫יש בינינו קשר מהותי כל כך.‬
‫הם אנשים שחשובים לי מאוד.‬
‫הצוות בסרטים האלה היה לא ייאמן.‬
‫יש אנשים בסרטים האלה שהם...‬
‫יסודיים למי שאני.‬
‫כאדם וכשחקן,‬
‫אני מרגיש כה בר מזל להיות במקום‬ ‫שבו אני נמצא ולחיות את החיים שיש לי,‬
‫ולהיות מסוגל לעבוד‬ ‫עם האנשים שאיתם אני עובד עכשיו.‬
‫אבל דבר מזה לא היה אפשרי בלי זה.‬
‫אז כן. היה...‬
‫זה היה מאוד...‬
‫אלו היו עשר שנים טובות מאוד.‬
‫אקספקטו פטרונום.‬
‫אחרי זמן כה רב?‬
‫תמיד.‬
‫תרגום כתוביות: יהונתן בן ששון‬