Gudsvink: Et nytt ord for små hendelser som ikke skjer tilfeldig,-
-men har guddommelig opphav. Gudsvink er alltid tegn på håp.
Uten noen myndighet-
-tildeler jeg herved en sykepleierutdannelse-
-til min geniale datter Joy Fickett.
Som ved å ta eksamen før tiden, frarøver meg en ekte seremoni.
Du unngår semesteravgiften.
-Genial og praktisk. -Bare hyggelig, pappa.
-Huset ser fantastisk ut. -Takk.
-Jeg fikk litt hjelp. -Litt?
Jeg måtte montere lys til kl. 3 en natt.
Du får fri nå, for Joy er tilbake.
Jeg trenger bakehjelp i morgen. Vi må ønske en ny familie velkommen.
Jeg har et intervju i morgen.
-Du kom jo nettopp. -Med Nursing International.
Men intervjuet er kl. 12, så jeg kan bake etterpå.
Jeg vil vise deg huset som firmaet mitt har kjøpt.
Intervju kl. 12, se huset kl. 15 og tilbake hit kl. 17-
-for julebakst. Jeg låner denne, så vi kan slappe av og spise.
En familie på tolv klarer ikke å spise all maten.
Vi kan prøve.
Jeg forstår.
Takk for at du tok deg tid. God jul.
-Ingen ledige stillinger? -Journalistikk var kanskje ikke lurt.
-Læreren sa at du har skrivetalent. -Teologilæreren min.
Etter å ha sagt at jeg ikke passer som prest.
-Du skrev i årboken. -På high school.
Og i skoleavisen og de frilansartiklene.
Jeg vet det. Men jeg trodde at presteyrket var mitt kall.
Jeg kan kjøre for deg til jeg finner på noe.
Jeg elsker å ha deg som sjåfør, men om ikke du venter på det rette,-
-ender du med et andrevalg.
Men du kan kjøpe nye lyspærer.
-Noen må skiftes. -Dere vil bare holde meg opptatt.
Vi vil at du skal være lykkelig.
Og jeg trenger en mint-latte fra Cozy Bean.
-Det er ved jernvarehandelen. -Jeg kjøper to.
Takk skal dere ha.
Det er utrolig. Jeg gleder meg til å se hva dere gjør med det.
Det gode er at det har stått urørt siden 1924. Det dårlige er...
-At det har stått urørt siden 1924? -Du kjenner meg godt.
Det eneste spørsmålet er hvem som skal bo i det.
Du får sikkert mange kjøpere.
Det kan være det vi snakket om. Du har tatt eksamen.
Ja, men skal vi ikke finne et sammen?
Selvsagt. Det kommer noen på markedet.
Jeg kan vise deg dem, så kan vi se på dem sammen.
Flott.
Intervju om jobb i utlandet var en overraskelse.
Vi har jo snakket om det. Mamma gjorde det.
Jeg visste at du vil gjøre som henne, men ikke at du aktivt søkte.
Det er bare et første møte. Hvis jeg får den, blir det først etter nyttår.
Vi får hele julen sammen.
Det er en unik mulighet som kombinerer mentorskap-
-innen spesifikke områder og frivillig arbeid.
Community Cares har et nettverk av frivillige som trener deltagerne.
Som deltakere vil dere også hjelpe familier som trenger det.
Dere vil jobbe hardt, utgjøre en forskjell og rekke hjem til jul.
Jeg er her hvis dere har spørsmål.
-Hva synes du? -Det høres fantastisk ut.
Men jeg bør nok fokusere på jobbjakten.
-Hva jobber du med? -Jeg skriver nyhetsartikler.
Vi har en flott mentor i Oshkosh.
-Jeg heter Angelo. -Eric.
Programmet har hjulpet tidligere deltakere med å få jobb.
Det ga dem en retning. Ta med deg en søknad.
Alt kan skje hvis du er åpen for noe nytt.
Ja. Takk.
-Takk for at du ville treffe meg. -Vi har noen flere intervjuer.
-Vi snakkes etter jul. -Ha en fin dag.
-Ha det. -Ha det.
Det er et kritisk punkt for dere. Dere må ta store valg.
Det kan høres sprøtt ut, men den beste måten å komme videre på,-
-er å ta et skritt tilbake og hjelpe andre.
Ta et skjema her eller søk på nettet. Takk for at dere kom.
Gode skribenter har vært deltakere tidligere.
Om du tror at programmet hjelper, håper jeg du kommer inn.
-Tenker mamma det samme? -Ingen ønsker mer for deg enn henne.
Hun blir kanskje skuffet, men hun forstår. Og du rekker hjem til jul.
Jeg bekymrer meg nok uten grunn. De har sikkert fylt deltakerlisten.
Sånn skal det låte.
Perfekt!
Jeg må nok snakke med mamma likevel.
Optimismen lønte seg. Gratulerer! Lykke til med moren din.
-Du trenger vel ikke å forlate byen. -Det er en fantastisk mulighet.
De sa at den beste måten for å finne ut hva man vil, er å hjelpe andre.
Hva man vil... Handler dette om Danny?
De siste to årene har vi bare hatt ferier sammen, og jeg er nyutdannet.
Jeg vet ikke hvor eller når jeg får en jobb.
Kanskje jeg blir sykepleier i utlandet som mamma.
-Hva om jeg ikke har noe svar? -Da er det et svar.
Uansett hvor mye jeg hater å ikke ha deg her,-
-er det kanskje riktig å reise bort.
Ta deg tid til å finne ut hva du føler.
Så lenge du er tilbake til jul. Ellers henter jeg deg hjem.
-Det vet jeg at du gjør. -Du vet det.
Takk, pappa.
Takk.
-Det er nok min. -Det er min bil.
-Heter en av dere Eric? -Ja. Kanskje du også heter det.
Det er en lignende modell, men et annet nummerskilt. Beklager.
Hva er adressen du skulle til?
Vi skal til samme sted.
-Advent i Oshkosh? -Advent i Oshkosh?
Vi skal visst være sammen i to uker. Jeg heter Eric.
-Jeg hørte det. Joy Fickett. -Skal vi dele bil?
Ja, det gjør vi. Takk.
Nå starter det.
-Etter deg. -Takk.
-Jøss. -Det er vakkert.
Velkommen. Dere må være Joy og Eric.
-Godt gjettet. -Jeg heter Katie.
De andre to er kommet, men jeg lot dem ikke ta alle pepperkakene.
Legg tingene deres der. Jeg skal introdusere dere.
-Sadie og Adam. Dette er Joy og Eric. -Vi skal dele visst kontor.
Jeg jobber på nettsiden mens du skriver nyhetsbrev.
Sadie har nettopp tatt mastergrad.
Adam er kokk og lager julemenyen til de gratis måltidene.
-Flott. -Håper dere er sultne.
-Dere blir forsøkskaniner i to uker. -Jeg hjelper til på klinikken.
Ikke la henne lure dere. Hun driver stedet.
-Louis Graber. En småkake? -Nei takk.
Min herlige ektemann Louis foretar helsesjekker her to ganger i uken.
-Og han er byens beste kirurg. -Den andre er nok uenig, men greit.
Du er Joy, sykepleieren?
Spesialistsykepleier når jeg har bestått eksamen.
Det er akkurat det jeg har bedt om til klinikken.
-Det er vel et Gudsvink? -Et Gudsvink?
Hennes ord for uforklarlige mirakler. Jeg er mer vitenskapelig av meg.
Jeg holder meg til "lykkelig sammentreff".
Jeg skal nok få ham til å tro.
Jeg er visst sent ute til festen. Hvem av dere er Fellman?
-Kommer an på hva jeg anklages for. -For det første: Gode tekster.
Jeg leste dem i søknaden din. Ikke ille.
Kommunikasjonssjef Glenn Adams. Du jobber med meg.
Beklager. Jeg ble forsinket fra jobb. Velkommen til Advent i Oshkosh!
Alle Community Cares-filialer ønsker et team velkommen-
-til adventprogrammet vårt. I morgen starter dere.
Morgener settes av til arbeid innen deres område.
På ettermiddagen jobber vi med prosjekthuset vårt.
Men vi begynner med en spesiell adventstradisjon.
Selv om advent varer én måned og vi bare har to uker,-
-skal vi tenne lys som minner oss om hvorfor vi er her.
Vi begynner med håpets lys.
Vi ønsker at dere i tillegg til å bringe håp og styrke-
-til familien vi hjelper, lærer å se dere selv i et annet lys.
Ikke gjennom karrierene deres-
-eller planene deres, men gjennom kjærligheten til andre-
-og evnen til å gi tilbake. Velkommen.
Disse to ukene vil forandre livene deres.
-La meg hjelpe deg. -Takk. Jeg skylder deg en tjeneste.
-To. Jeg reddet deg på flyplassen. -Jaså?
Ellers hadde du kanskje ventet på bilen din enda.
Så du vil ha tilbakebetaling?
-Nei, jeg... Kringle! -Prosit?
Nei, jeg så en kafé som serverer Wisconsins berømte julekringler.
Jeg forstår ikke.
-Er ikke du fra Midtvesten? -Jo, fra Ohio.
Stor smultringformet sak med søtt fyll og dynket i glasur?
-Kringle. -Nettopp.
-Greit. Jeg er med. -Var det glasuren?
Nei. Jeg sluttet å lytte da du sa "smultringformet".
Dette er det beste med julen.
-Gåtur i kulda med fremmede? -Ja.
Nei, å gå forbi butikkene og se alle gjøre seg klare for jul.
Ventingen kan være bedre enn selve dagen.
-Ja. -Dere to høres ut som moren min.
Julen starter etter Thanksgiving. Hun liker ikke at jeg er her.
-Jeg skjønner. -Din mor også?
Pappa. Han begynner å planlegge etter Memorial Day.
Da blåser han opp julenissen.
Fillern.
Mentoren min kom med kjøkkenutstyret.
-For en lang liste. Jeg hjelper til. -Vi kan også hjelpe.
Nei, men ta med en kringle. Som kokk må jeg smake på alt.
Smakstest. Smart.
Hei. Jeg beklager. Travel kveld. Hva vil dere ha?
Denne damen har aldri opplevd en julekringle.
-Vi er her for å endre på det. -Da er dere på rett sted.
Kanel, tranebær eller tranebær og eple?
-Overrask oss. -Hva med tranebær?
Det er vel mest jul?
Og to varme sider og en kringle til å ta med.
Skal bli.
-Liker du ikke overraskelser? -Helt ærlig? Nei.
Jeg skylder på medisinstudiene.
Som barn ville jeg bli lege, men jeg har ikke talent for vitenskap.
Alt handler ikke om talent.
Mamma sa: "Pasienter bryr seg ikke om hva du kan, men at du bryr deg."
-Er hun også sykepleier? -Ja, hun var det.
-Så hun... -Hun døde for fem år siden.
-Jeg er lei for det. -Hun hadde likt at jeg gjorde dette.
Hun var operasjonssykepleier, men var frivillig på vår lokale klinikk.
-Hun høres fantastisk ut. -Ja.
Før hun møtte pappa, jobbet hun utenlands. Jeg vil gjøre det en dag.
-Jøss. Du har visst planene klare. -Det vil jeg ikke si.
Én kringle og to sider. Og én til å ta med.
Du tullet ikke. Den ser fantastisk ut!
Du hater overraskelser,-
-så jeg bør smake først, for sikkerhets skyld.
Eller bestill din egen. Det var jeg som valgte tranebær.
-Du skal få et stykke. -Takk. Det er sangen din, Joy.
100/60. Det blir ikke mer perfekt enn det.
-Arret gror også fint. -Men hun virker sliten.
Hun tar ikke medisinen som hun skal.
-Jeg liker ikke å svelge piller. -Vi tar titt.
Se opp. Vi trenger en ny resept til deg.
Joy, kan du skrive det ned?
En hamburger med ketchup og en sjokolade hver kveld.
-Ja! -Kom tilbake om to uker.
-Vær så god. -Takk.
-Er du sikker, dr. Graber? -Joy?
Riley trenger jern etter operasjonen, og hvis hun ikke kan ta piller,-
-er det jern i sjokolade og hamburgere.
Med mindre hun spiser spinat resten av uka.
Vi holder oss til burgere. Takk til dere begge. Kom igjen.
Jeg har sett på nettsiden. Den er bra.
Vi må bare øke brukeropplevelsen via grensesnittet.
Som betyr?
Innholdet er bra, men skal bli mer tilgjengelig.
Si det neste gang.
-Var du i Gulfkrigen? -Som frilansjournalist.
Konfliktrapportering. Skriving kan gjøre en forskjell.
Det kan også historier man ikke trenger hjelm for. Begynn her.
-Det er ikke mye igjen. -Det var ille.
Tony og Emily Romero og sønnen, Charlie. Brannen ødela alt de hadde.
Skriv en artikkel om hva vi gjør for å hjelpe.
-Hva gjør vi? -Vi har bygd et nytt hus til dem.
Byggteamet og de forrige deltakerne gjorde det meste.
Dere skal gjøre resten. Adressen står i mappen. De venter på dere.
300 ord på pulten min innen morgen.
-Hvordan går det med Glenn? -Bra.
Jeg har fått første oppgave. Mr. Romero?
Kall meg Tony. Dere må være den nye gjengen.
Ja. Dette er Joy, Sadie og Adam. Jeg heter Eric.
-Hyggelig. -Er dørene klare til å males?
Ja, de er klare.
Verktøyene ligger ved kassene fra det gamle huset.
-Jeg kan hjelpe deg med lysene. -Greit.
Hei. Er det alt som er igjen av Romeros gamle hus?
-Det må vel være mer? -Glenn sa at brannen ødela alt.
-Jeg skjønte ikke hvor ille det var. -Gi meg et øyeblikk.
Pappa driver med veiarbeid i Minnesota.
Jeg pleide å jobbe for ham da jeg gikk på skolen.
Hvis Tony og Emily begynner helt på nytt,-
-må vi gjøre dette til noe spesielt.
Lærte ikke moren din deg å ikke gjøre sånt?
Nei. Når et rom måtte renoveres, skrev hun på veggene og dørene-
-før hun malte over. Hun kalte det "skjulte velsignelser".
Jeg elsker det.
Vi vet ikke hva det sto, men huset var alltid fullt av ønsker.
-Fantastisk. Kan jeg få en? -Ja.
-Ta en. -Takk.
Kan jeg stille deg noen spørsmål?
Community Cares vil ha en artikkel i nyhetsbrevet.
Greit. Om du henter lyspærene inne.
-Ja. -De er på stillaset.
La oss gjøre dette riktig.
Nå ble det fest.
Hva skrev du?
"Noe inni deg er større enn alle hindringer."
"Kjærlighet bor i disse veggene og i dette huset."
-Så fint. -Hva med deg?
"Hjemmet er begynnelsen på kjærlighet, håp og drømmer."
-Vakkert. -Jeg liker det.
-Vær så god. -Takk.
Hva savner du mest ved det gamle huset?
-Jeg prøver å ikke tenke på det. -Beklager.
Jeg samler informasjon til artikkelen.
Skjønner. Jeg vil bare bli ferdig, så familien kan flytte inn til jul.
-Kan du trykke på knappen? -Ja, sir.
-Bra. -Pause!
-Hei. -Jeg tok med litt godteri til dere.
-Velkommen. -Og pass på.
Sier hun "litt", er det nok til en hel hær.
-Sa noen godteri? -Ja, mintsjokolade...
-...snøball- og kransekaker. -Takk.
Dette er Emily og sønnen vår, Charlie.
-Hei. -Nå må jeg sette meg.
-Ta det rolig. -Takk.
-Vi har snakket om bakingen. -Jeg er gravid. Ikke invalid.
Jeg heter Joy og er sykepleier. Går det bra?
Legger man en baby her, får organene mindre plass.
Iblant er det vanskelig å puste.
Legen sier at det er normalt. Og det er jul. Jeg kan ikke sitte stille.
Vi setter pris på alt dere gjør.
Mangelen på evner kompenserer vi med entusiasme.
Vi er takknemlige.
Vi har bodd hos mamma i fire måneder. Det begynner å bli trangt.
Hei, småen. Vil du se det nye rommet ditt?
-Jeg flytter ikke hit. -Charlie...
-Dere kan ikke tvinge meg. -Jeg tar meg av det.
Jeg mente ikke å opprøre ham.
Charlie ville flytte tilbake, men utleier vil ikke bygge igjen nå.
Vi er så takknemlige for at vi får dette stedet.
Men alle Charlies venner er der. Vi var en del av nabolaget.
Det er tøft å forlate det eneste hjemmet Charlie har hatt.
Jeg skal hente en pai til Angelo.
-Gi meg fem minutter. -Flott.
Hei. Hvordan går skrivingen? Å, nei. Er det vanskelig?
Tony ville ikke snakke om det gamle huset.
Etter å ha snakket med Emily, er det vanskelig å finne de rette ordene.
Det er en stor oppgave med bare 300 ord.
Ja, og jeg skriver ikke profesjonelt ennå.
Vi er jo her for å få erfaring.
Du er allerede sykepleier, og Adam er kokk.
-Har du aldri skrevet før? -På en måte.
-Jeg skulle faktisk bli prest. -Hva skjedde?
Jeg strøk på predikering to ganger.
-Det er definitivt et tegn. -Ja.
-Skrivingen, da? -Jeg skrev gode prekener.
Læreren min sa at jeg burde satse på det.
-Men prekener og dette... -Det har mye til felles.
Du sier fortsatt din mening om andres opplevelser...
-...for å få folk til å tenke større. -Jeg har aldri tenkt sånn.
Du kan utgjøre en forskjell. Alt handler om historien.
Alle nye pasienter gir meg historien sin. Da kan jeg gi rett pleie.
Det moren din sa om at de vet hvor mye du bryr deg.
-Bare fortell historien. -For å forene folk.
300 ord. Det er ikke mye.
Du har faktisk inspirert meg.
-Vi ses senere. -Ja.
-Hvorfor spiser jeg alltid for mye? -Kall det forskning.
-La oss legge oss. -Vent.
Eric sa at folk forenes gjennom historiene sine.
Og Community Cares hjelper folk med å skrive en ny.
-En historie om håp. -Hva mener du?
Tony var opprørt over det de hadde mistet.
Ikke veggene eller malingen, men stedet der sønnen vokste opp-
-og der de feirer høytidene.
De mistet ikke bare et hus. De mistet et hjem.
Det er ikke nok å gi dem et nytt hus.
Vi må fylle det med alt som gjør et hus til et hjem.
"Operasjon hjem til jul."
-Det er genialt. -Ja. Og jeg vet hvordan vi gjør det.
-Vi møtes her i morgen kl. 9. -Greit.
-God natt. -God natt.
-Skal du ikke legge deg? -Ikke ennå.
Du viste meg hvordan artikkelen skal slutte.
-Jeg skal skrive. Vi ses i morgen. -God natt.
De inneholder proteinpulver og har yoghurtfyll.
-En bra frokost for barn. -Skolebarna gjør neppe motstand.
-Ikke jeg heller. Hvor er Eric? -Kanskje han sover av seg talentet.
Jeg burde nok ikke vise det, men se. Dette er favorittdelen min.
"Romeros tap tilhører deres historie, men de ser ikke bakover,-
-og de vet at mirakler ikke bare hender.
Det kreves hardt arbeid, tro og hjelp for å skape et hjem for denne julen-
-...og for alle kommende høytider." -Bare du fikk lese.
Det var så bra. Jeg måtte dele den med dem.
Den er fantastisk og beskriver hvorfor vi er her.
"Operasjon hjem til jul."
Dette er informasjon om Romero- familien og opptaksintervjuet deres.
Både informasjon og et intervju?
Jeg deler dere i lag. Joy og Eric. Sadie og Adam.
Penger til alle i familien. Ikke mye, så vær kreative.
Hvor skal vi begynne?
Tony er veiarbeider, men vi kan ikke kjøpe verktøy.
De skal ha barn, men et stellebord føles heller ikke riktig.
Det som gjør et hus til et hjem, er ikke tingene.
Det er det man opplever i huset.
-Synd vi ikke kan kjøpe minner. -Ja, det nye huset mangler minner!
Ja, men hvordan skal vi gi dem det?
Det går ikke, men vi kan hjelpe dem å skape nye minner.
Ja. Kom igjen.
-Den og denne. -Hva skal vi med dem?
Jeg sier det når jeg vet om det går.
Sparkebukser, bleier, smokker... De trenger alt.
-Men hvor skaper man babyminner? -Joy.
-Den er perfekt. -Virkelig.
Til leketøysbutikken. Hva liker åtte år gamle gutter?
-Puslespill, biler, actionfigurer... -Sadie... Han spiller dataspill.
Følg meg.
Vi har mange fine ting, men det er bare ting.
Ja. Du...
Da du mistet moren din, var det noe som fikk deg til å føle deg bedre?
Ikke på lenge. Hun var ledestjernen min.
-Fordi dere hadde mye til felles? -Vi hadde ingenting til felles.
Vi likte verken de samme filmene, musikken eller maten.
Men jeg tror vi så verden gjennom samme vindu.
Ja.
Det er ikke mange som spør om henne lenger.
De tror vel at jeg blir lei meg, eller så kjente de henne ikke.
Hun er fortsatt en stor del av den du er, selv om hun er borte.
Hvorfor spurte du om henne?
Jeg tenkte på hvilke minner folk holder fast ved.
Da jeg var liten, flyttet vi mye på grunn av pappas jobb.
Hvor enn vi dro, følte jeg at jeg mistet noe.
-Var det noe som gjorde det lettere? -Tradisjonene våre.
I alle husene fokuserte vi på det som førte oss sammen.
-Hva er det for denne familien? -Jeg vet ikke.
I intervjuet nevner Tony hvordan han og Emily planla...
Jul. Selvsagt! Det er da alle skaper sine største minner.
-Et hjem må man... -Fylle med jul.
-Vi har én butikk igjen å besøke. -La oss gjøre det.
-Er det nok jul? -Aldri.
-Vi har ett tre igjen. -Vi må tenne lysene.
Etter å ha jobbet med pappa, kan jeg alt som er mekanisk og elektrisk.
Du er full av overraskelser.
-Det kommer an på. -På hva?
Du sa at du ikke liker overraskelser.
Skal du ta den?
Ja. Beklager.
-Hei. -Der er hun. Hvordan går det?
Fint. Bra.
-Vi fikk knapt snakket før du dro. -Programmet dukket opp så fort.
Jeg kan ha funnet stedet vårt.
-Vårt...? -Huset vårt.
Det har potensiale. Jeg skulle jo sende noen.
Bra. Ja.
Det er en annen spekulant, men jeg kan skaffe oss det.
Det er bare... Jeg er så opptatt akkurat nå.
Se på det når du kan, og ring meg. Elsker deg. Ha det.
Kom tilbake. Vi må begynne med hyllene.
Pust dypt inn.
-Flott. -Jeg ble bare litt andpusten.
Ingen magesmerter eller blødninger? Og fortsatt bevegelse?
Hun er som en OL-svømmer.
Tony ville at jeg skulle sjekke. Han er overbeskyttende.
Han gjorde det rette. Han passer bare på deg.
Det er fordi jeg hadde en spontanabortert etter Charlie.
-Jeg er lei for det. -Jeg vet at det er vanlig.
Men med tanke på huset, graviditeten og at vi bor hos mamma...
-...har Tony vært en helt. -Ja, det er mye.
Når det gjelder kortpustetheten, bør du sørge for å stå oppreist.
-Gi lungene litt pusterom. -Takk, Joy.
La Tony være litt overbeskyttende.
Han trenger det. Len deg på ham.
Jeg har lent meg på ham siden første gang jeg så ham.
Vi giftet oss tre måneder etter at vi møttes.
-Tre måneder? -Hvorfor vente hvis det er den rette?
Jeg må hente Charlie på skolen. Kan jeg gå?
-Ja, absolutt. -Takk.
-Katie! -Emily! Du blir vakrere for hver dag.
-Hils guttene dine fra meg. -Det skal jeg.
-Ha det. -Ha det.
For en flott familie. Vet du hvordan de møttes?
Tony dro på feil fest. Han tok feil adresse.
Tre måneder senere var de gift. De kunne ikke vente.
-Sa jeg noe galt? -Nei, det er ingenting.
-La oss få oss litt frisk luft. -Ja vel.
Vi begynte å date i begynnelsen av siste skoleår.
Rett før mamma ble syk.
Danny var klippen min.
Danny høres ut som en flott fyr.
Det er han. Han var min første seriøse...
...alt. Han har alt man ser etter i en livsledsager.
Men?
Hver gang han snakker om fremtiden, stivner jeg.
Du kan si det, Joy.
Jeg har fått følelser for Eric. Men det er sprøtt.
Vi møttes nettopp. Vi bor for langt fra hverandre.
Jeg burde ikke føle det sånn.
-Men det gjør du. -Hva skal jeg gjøre?
-Forlate Danny etter så lang tid? -Ingen ber deg endre livet ditt,-
-men det er en grunn til at du og Eric havnet i samme program.
-Og at dere møttes på flyplassen. -Noe du kaller Gudsvink?
Tenk om mannen min var like kvikk.
Du er sykepleier, Joy. Kroppen forteller oss ting,-
-og hvis du fryser til is når fremtiden nevnes,-
-bør du spørre deg hvorfor.
Hold de vakre øynene åpne for tegnene.
Takk.
Fellman!
Disse kom nettopp fra hovedkvarteret. Neste måneds nyhetsbrev.
De likte artikkelen din så godt at de har den på forsiden.
-Jøss, det er... -Nybegynnerflaks.
-Utrolig. -Hør her.
Neste oppgave handler om opplevelsen deres her.
Fokuser på det personlige, gruppen din og bruk bilder.
-Jeg begynner med en gang. -Etter dagens prosjekt.
Ta varebilen dit. Noen skapdører ble sendt til Tony ved et uhell.
-Noen må hente dem før tolv. -Ja visst.
Vet du hva en minifeiring krever?
-En siste bit... -Gresskarpai?
-Jeg kan dele med deg. -Avtale.
Utgis artikkelen din nasjonalt? Ta resten av paien.
-Jeg kan ikke. -Ta den.
-Ikke like bra som den i Columbus. -Er du fra Columbus?
Ja, de lager en fantastisk salt karamell...
-Oak Street-stedet? Ved St. Angelas? -Hvordan...?
Jeg bodde i Columbus da jeg var seks. Vi flyttet rundt.
St. Angelas var kirken vår og rundt jul...
-...pleide vi å gå dit. -For gresskarpai!
St. Angelas er kirken vår. Jeg har gått der hele livet.
Vi kunne ha møttes som barn.
Jeg må gå. Klokken er nesten tolv.
-Hei, Tony. -Hei.
-Jeg henter skapdørene. -Så bra. Jeg kan hjelpe deg.
Takk.
-Hva er det med snøplogen? -Denne gamle greia?
For mange mil og en lunefull startmotor.
Jeg er flink med motorer om du vil ha hjelp.
Nei takk. Men kjenner du en sjåfør, mangler jeg en mann.
Jeg kan jobbe et par dager når programmet er over.
-Mener du det? -Jeg har ikke jobb...
...og er her for å hjelpe.
Det hadde vært flott. Jeg skal hjelpe deg med eskene.
Du skulle jo komme hjem til jul.
Det gjør jeg. Jeg hjelper bare en klient i knipe.
Vi feirer når du kommer tilbake.
-Gjør det du må. -Men ikke jobb for hardt.
Husk at julen er gledens tid.
Jeg tror aldri jeg har vært mer enig med deg.
-Glad i dere. -Glad i deg.
-Lurer på hva han mente. -Hvor skal du?
-Adam tester oppskriftene. -Den beste dagen noensinne!
-Si det. -Den beste dagen noensinne!
Peanøttsmør, sukker, havre, sirup... snickerdoodles!
-Flott. -Se her.
Flott! Ja.
-Eric! -Hva? Det er testdag, og jeg tester.
Fantastisk jobbet! Vanskelig å tro, men første uken er over.
La oss tenne det andre lyset.
-Var det ikke gøy? -Det var så gøy.
Det andre lyset står for fred. I oss selv og blant de som omgir oss.
Når vi skværer opp med en venn, kontakter en vi er glade i-
-eller tar den vanskelige samtalen.
Når vi sier sannheten til andre og til oss selv, kan vi finne sann fred.
Takk. Jeg tror vi må sjekke cysten.
-Hei. -Hei. Jeg vil ikke forstyrre deg,-
-men har du sett på huset jeg sendte?
-Beklager... -Hvis du ikke er interessert...
Jeg har bare hatt det travelt. Jeg lover å sjekke i kveld.
Jeg kan droppe det huset, så ser vi sammen når du er tilbake.
Beklager. Det er nok bedre å gjøre det når jeg er der.
Fortsett med det du gjør. Det høres viktig ut.
Vi snakkes senere. Ha det, Joy.
Ha det, Danny.
-Emily? -Jeg snek meg inn.
-Er dere sikkerhetsvakter her? -Nei, vi har bare hatt en lang dag.
De andre dro, men jeg ble igjen for å gjøre ferdig barnerommet.
Er det derfor du er her? For å se barnerommet?
-Ja. Lov meg å ikke si det til noen. -Jeg lover.
Dere har gjort en fantastisk jobb.
Vi hadde ikke sikkerhetskopier... De var på den ødelagte datamaskinen.
Ingenting forsvinner noensinne helt.
Ikke når man har en tekniker som kan redde data.
Sadie gjorde det.
Charlie kjøpte den, med bursdagspenger, til babyen.
Han mistet sin i brannen, men ville at søsteren skulle ha en.
Det er derfor jeg er her.
Det er ni dager til jul. Jeg har knapt hatt tid til å kjøpe gaver.
Huset og graviditeten har tatt så mye tid.
Jeg er redd for å ikke ha noe under treet,-
-og at Charlie ikke får noen av lekene-
-eller datautstyret han har ønsket seg.
Emily? Går det bra? Du skjelver.
Du er rød også. Vi drar til sykehuset.
-Det går bra. -Nei, vi må dra nå.
Feberen og infeksjonen er under kontroll.
Men sørg for å ta medisinen som foreskrevet, så går det bra.
-Vi er så takknemlige, Joy. -Tuller du?
Jeg er glad jeg var på rett sted til rett tid.
-Pent og rolig. -Ta det rolig.
-På ekte denne gangen. -Hørte du det?
Ingen shopping, baking og absolutt ingen...
Jul? Skal du gjøre det?
Du har mye å gjøre. Vi må ordne Charlies gaver.
Charlie må nøye seg med litt mindre i år.
-Takk igjen, Joy. -Bare hyggelig.
-Hei. -Hvordan går det med Emily?
Hun og babyen klarer seg. Men vi har en jobb å gjøre.
Eller to. Romero-familien kan ikke gi Charlie julen de vil ha.
Men jeg har en plan for hvordan Adam og Sadie kan fikse det.
Vi skal gi Tony og Emily den julen de tror at de har mistet.
-Da får vi bli ferdige her. -Vi har mer arbeid å gjøre.
Hei! Jeg heter Joy.
Vi har velkomstfest for deres nye naboer og babyen-
-som kommer når som helst. Håper vi ses.
-Det kan aldri bli for høyt. -Sett på musikken.
Løp gjerne innom, men ikke så fort, for dere tar livet av meg.
Alle gamere trenger stemningslys.
-Gi meg det røde. -Vær så god.
"Operasjon hjem til jul" har utviklet seg.
-Bare én ting til. -God idé.
Tenk at vi skal vise alt til dem i morgen.
-Og at de to ukene snart er over. -Det har gått så fort.
Jeg føler at jeg har vokst, som om det har gått to år.
-Du også? -Ja.
Å skrive om familien og bli så inspirert til å skrive om...alt.
Det var mindre, men også større enn jeg trodde.
Men du hjalp til med å redde en baby, så du vinner.
Jeg visste ikke hvordan man kunne gjøre et sånt inntrykk på en person.
En forskjell i en annens liv.
Jeg har ikke sovet på 40 timer.
-I morgen skal de se det. -Vi bør dra.
"To uker som forandrer livet ditt". Og én om Emily, Joy og barnet.
Jeg burde vel ikke foreslå saker,-
-men vi kan skrive om teamlederne eller hvordan Advent-temaet preger-
-Community Cares' arbeid. Jeg vet ikke om dere gjør-
-oppfølging med familiene, men jeg intervjuer dem gjerne.
-Beklager, men når jeg begynner... -Velg det som lokker deg først.
-Hei. -Velkommen hjem.
-Jeg vet ikke hvor jeg skal begynne. -Begynn med å gå inn i det nye huset.
Vær så god.
Hei, Charlie. Vet du hva?
Da jeg var liten, flyttet vi ofte til nye byer.
Foreldrene mine gjorde det fint og sa at alt ville bli bra.
Men jeg savnet tingene og vennene mine.
Jeg hadde én trofast venn: Benny, kosedyret mitt.
Han ble med til alle de nye stedene.
Din klarte seg ikke, så jeg tenkte at du kanskje ville ha en ny venn.
Stor, siden du skal bli storebror. Legg den på den nye sengen din,-
-og se på de andre fine tingene.
Er du klar? Kom igjen.
Det er så vakkert!
Takket være teamet vårt. De har lagt listen høyt i år.
Det er noe som mangler, men jeg kan ikke sette fingeren på det.
Gaver! Hvem glemte å legge gavene under treet?
-Jeg trodde det var Sadie. -Jeg åpner.
-Har du invitert noen? -Nei.
Joe Duffy, to dører ned. Velkommen til nabolaget.
-Takk. -Og god jul.
-Godt nytt hjem. -Godt å se dere.
Gratulerer med nytt hjem, Emily. Du vil trives her.
Det gjør jeg allerede.
-Tony! Hei. -Kom inn. Jo flere, jo bedre.
Kom inn.
-Fantastisk, ikke sant? -Kan jeg se rommet mitt nå?
-Tiden er inne. -Ja. Følg oss.
Kom igjen.
Vi hørte at du elsker dataspill, så vi har oppgradert rommet ditt.
-Er du klar? -Ja.
-Er dette mitt? -Navnet ditt står på døren.
-Kult. Kan vi spille? -Ja visst! Ta en kontroll.
Vi klarte det. Er ikke dette kult?
Skulle ønske jeg hadde dette som barn.
-Jeg også. -Tusen takk.
-Bare hyggelig. -Hvem velger spill?
-Jeg har et bra et. -Jeg tar neste.
Her er det!
Det er perfekt.
Det er mye lagringsplass og enda mer i skapet.
-Hva er det? -En av Joys skjulte velsignelser.
Huset kryr av dem.
Denne var for fin til å males over, så jeg rammet den inn.
"Et nyfødt barn lyser opp huset, varmer hjertet og gleder sjelen.
For rikdom er familie, og familie er rikdom."
Jeg vet ikke hva jeg skal si, bortsett fra takk.
Kom her.
Mamma sa: "Å jobbe utenlands forandrer livet."
Før hun døde, sa jeg at jeg også ville gjøre det.
Hun ble veldig glad.
Jeg møtte Katie da jeg jobbet i utlandet.
Hun koordinerte legene herfra. Hun har tjenestegjort hele livet.
Katie er god til å knytte kontakter. Du er flink til å ta vare på folk.
Ikke bare kroppene, men resten av dem også.
Moren din fikk forandre livet ditt gjennom jobben sin.
Det var nok det hun ville gi deg.
-Ja. -Kan jeg få alles oppmerksomhet?
Samle dere her.
En stor takk til Advent i Oshkosh-teamet.
Joy og Sadie, Eric og Adam. Tenk at vi skulle få et team av superhelter.
Det finnes ingen bedre måte å innvie huset på,-
-enn å tenne neste lys på adventskransen vår. Gledens lys.
-Angelo? Kan jeg si noen ord? -Absolutt.
Vi ble lovet at hvis vi investerte tid og hardt arbeid,-
-ville vi få et nytt sted. Det er en gave vi aldri kan gjengjelde.
En varm velkomst, og å ikke bare ha et hus,-
-men et hjem å feire jul i, er en sann glede.
Jeg kan ikke takke dere nok. Fra meg og familien min.
Måtte deres hjerter fylles med lys og deres hjem oversvømmes av glede.
For alltid.
God jul.
Jeg syntes jeg så deg snike deg ut.
-Jeg bare tenker... -På hva?
På at jeg nesten ikke kom hit.
Jeg hørte om det i siste liten. Jeg...
-Jeg gikk nesten gikk glipp av det. -Ja.
Jeg hadde tenkt å jobbe som sykepleier i utlandet.
Som mamma. Men de fleste av de programmene-
-handler om å utdanne lokalt helsepersonell,-
-og ikke om pasientbehandling. Det er alt jeg vil.
Etter denne uken er det ingenting jeg heller vil gjøre eller...
...noe annet sted jeg heller vil være, enn her.
Ja. Vet du...
Jeg tenkte å vie livet mitt til å tjene andre.
Jeg visste ikke før nå at man kan gjøre det på ulike måter.
Man kan utgjøre en forskjell hvor som helst.
Jeg kan gjøre det her.
Det er ingen jeg heller vil være sammen med,-
-nå eller i fremtiden, enn deg.
Vent.
-Jeg er lei for det, Eric. -Nei, jeg...
Jeg har en kjæreste.
Jeg vet ikke om han er den rette. Alt mellom deg og meg har vært så bra.
Hva enn dere har sammen, så må du løse det på egen hånd.
Jeg kan ikke ta del i det.
Fellman!
Min siste artikkel, jeg vet det. Jeg avslutter den nå.
Til deg.
Jeg husket hvor glad du var i mintsjokolade.
Siste dag. Er det ikke utrolig?
-Vi vil savne godsakene dine, Adam. -Det har vært en glede.
Jeg har savnet dem mens han har vært her.
-Det er mindre enn én uke til jul. -God jul til meg.
Jeg vet at Eric blir noen dager, men jeg vil overtale deg til å bli, Joy.
Jeg skal på en konferanse i Madison.
Vi trenger hjelp på klinikken. Pasientene våre liker deg virkelig.
Det skulle jeg gjerne, men hvis jeg er borte ett sekund til,-
-kommer pappa og sleper meg hjem til Columbus.
-Du har alltid et hjem her i Oshkosh. -Det gjelder dere alle.
Bortsett fra lyset i midten, som bare tennes til jul,-
-har vi ett lys igjen på kransen. Kjærlighetens lys.
Måtte kjærligheten dere har gitt oss de siste to ukene,-
-følge dere hjem og veilede dere resten av livet.
Nei, nei. Jeg lar ikke dette bli en gråtefest. Vi har for mye å feire.
Reis deg opp. Vi har ikke danset på årevis.
-Sett deg ved pianoet, Glenn. -Mottatt.
Lag plass. La oss danse.
Dans med meg.
Jeg er lei for det i går kveld. Jeg burde ha fortalt deg om Danny.
Ikke be om unnskyldning. Du fortjener en som gjør deg lykkelig.
Ja.
Jeg vil bare si at det har vært så fint å treffe deg og...
...jeg håper du finner riktig jobb i fremtiden.
Og at våre stier krysses igjen.
Det var vel alt, da.
Unnskyld meg.
Sett deg, Joy.
-Jeg så at dere danset. Hva skjedde? -Jeg ble revet med.
Alt er min feil. Jeg burde ha stoppet det før.
Stoppet følelsene dine? Stoppet sannheten?
-Ja. -Hva med Gudsvinkene?
Kanskje det bare er tilfeldig. Kanskje det ikke er meningen.
Det tror du ikke. Du har sett tegnene.
-Hva skal jeg gjøre? -Det eneste du kan gjøre...
...er å fortelle sannheten til Danny, Eric og deg selv.
Selv om ingenting skjer, vil du angre på at du ikke sa hva du følte.
Kom hit.
Det vil gå bra i Chicago. Gi meg et intervju...
-...når du overtar teknologiverdenen. -Pass på deg selv.
Ikke begynn. Jeg vil savne deg.
-Og frokosten din. -Du liker meg bare for den.
Nei. Jeg liker deg for snacksen og kjeksene også.
Kom hit. Ha en fin tur.
-Takk. -Ta vare på dere selv.
-Jeg skal hjelpe deg. -Vent. Det er noe jeg må si.
-Det jeg ville si i går... -Nei, jeg...
Jeg oppførte meg dårlig i går og vil be om unnskyldning.
-Nei... -Jeg burde ha sagt sannheten.
Det har vært mitt livs beste to uker. Vi har skapt minner for livet.
Men leiren er over, og vi er ikke barn lenger.
Vi må gå videre med livene våre.
De virkelige livene våre.
-Ok. -Men...
-Jeg har en gave, hvis det er greit. -Selvsagt. Takk.
-Et kompass? -Hvis du vil endre retning.
Farvel, Joy.
Vi må dra om alle skal rekke flyene.
-Si ha det, Eric. -Ja.
-Ha det, Eric. -Vi ses snart igjen.
-Ha det, Eric. -Ha det.
Fellman!
-Vi bytter ikke olje her. -Har du vurdert å bli spaltist?
-Jeg... Nei, jeg... -Du har skrevet med...
-...hjertet. -Går det bra?
-Du snakker aldri sånn. -Nei, men hør her.
Jeg vil sende tekstene dine til en venn i New York-
-som leter etter en ny skribent. Er det greit for deg?
-Selvfølgelig. Takk. -Jeg lover ingenting.
Skriv en oppsummering av programmet.
-Jeg kan betale litt. -Jeg tar jobben.
-Tusen takk. -300 ord.
Dette er en god idé.
Vi kan finne noe faren din ikke har. Jeg vil overraske ham.
Vi spiser julemiddag med faren din,-
-ser den nye julefilmen og møtes igjen på julemorgenen.
Ok.
Du vil elske julegaven. Og jeg har bestilt bord til nyttårsaften.
-På et tak med fyrverkeri. -Du har planlagt alt.
Jeg har planlagt de neste 50 årene.
Kransene er fine. Faren din vil elske dem.
-Vil du ha hjelp? -Gjerne.
-Hva er det? -Du skulle ikke se det ennå.
Jeg fant bildet av moren din da jeg tok ut julepynt.
Det ble tatt rett før vi giftet oss.
Jeg skulle gi deg det til jul, så god jul.
Hun var så vakker. Historien om hvordan dere møttes...
Det lykkeligste uhellet.
Du ba om en annen kvinnes nummer. Hun ga deg feil med vilje.
Da jeg ringte, svarte moren din.
Jeg har en venn i Oshkosh. Hun kaller det "Gudsvink".
Det er tilfeldigheter som ikke er tilfeldig,-
-men som hjelper deg mot det livet du skal leve.
-Joy? -Alt er så usikkert akkurat nå.
Hva skal jeg gjøre og hvor? Hva ville mamma ha ønsket?
Hun ville ønsket at du var lykkelig. Om det er utenlands eller noe annet.
Hva skjer med Danny?
Du har knapt sett ham etter at du kom hjem fra Oshkosh.
Du har ikke vært deg selv. Si det.
Danny og jeg ble sammen før mamma ble syk, og han var-
-en trygghet i livet mitt da det raste sammen.
Og nå?
Det har gått fem år, og vi har vokst opp. Og kanskje fra hverandre.
Jeg møtte noen i Oshkosh.
Eric. Alt ved ham er bare...
Danny har vært en viktig del av livet mitt så lenge.
-Og? -Han føles som fortiden min.
Kanskje Eric er fremtiden min. Han passer med den jeg er nå.
Men hvordan skal jeg si det til Danny? Burde jeg det?
Jeg vet ikke engang om Eric og jeg har noe.
Men hvis Gud vinker til deg,-
-og du strever så mye, burde du ikke finne det ut?
-Hei. -Hei.
Du sa du ville snakke. Er alt i orden?
Dette er nok et bedre sted enn kontoret ditt.
-Hva er det, Joy? -Jeg drar til Oshkosh i et par dager.
Hvorfor det?
-Det er vanskelig å si... -Du trenger ikke...
Men det er sannheten.
De siste fem årene har vært fantastiske, og du er fantastisk,-
-men du fortjener noen som vil det samme som deg.
Du gjorde det. Hvordan kan du plutselig ombestemme deg?
Det er ikke plutselig. Vi har ikke vært sammen på lenge.
Vi følger en mange år gammel plan. Hva om den ikke passer lenger?
-Dette er sprøtt. -Jeg vet det.
Du ser det ikke nå, og jeg forventer ikke det...
...men dette er riktig.
Jeg er lei for det, Danny.
Jeg skjønner. Vi fortjener begge å være lykkelige. Farvel, Joy.
Ha det!
Hei, kjære. Hvordan er konferansen?
Flott. Jeg bør nok dra nå. Det er visst mye trafikk.
Ja, og stormen er på vei.
Jeg rekker neppe et seminar til,-
-men jeg dobbeltsjekker været og tar kontakt.
-Greit. Jeg elsker deg. -Jeg elsker deg også.
-Du jobber veldig hardt. -Svanesangen min.
Det er min siste artikkel, så skal jeg salte gater...
-...før snøen kommer. -Det kan bli snart.
Jeg savner å se Joy med deg. Dere var et søtt par.
-Kjæresten hennes mente noe annet. -Kjæreste?
En som er så god som henne? Jeg burde ha visst det.
Jeg er lei for at det ikke funket. Rop om du trenger noe.
Det skal jeg.
Hei. Markie og jeg snakket nettopp om deg.
Da ringte jeg til rett tid.
-Jeg har et spørsmål til deg. -Spør i vei.
-Kan du hente meg senere i kveld? -Hvor da?
-Flyet mitt lander om et par timer. -I Wisconsin? I kveld?
-Du spøker ikke? -Nei.
Men...
-Hva med Danny? -Vi snakker om det senere.
Kanskje over en tranebærkringle?
-Fortell meg, Joy. -Det skal jeg. Personlig.
Jeg sender deg flyinfoen min.
Vi ses senere. Jeg har så mye å fortelle deg. Ha det.
Ja! Joy er på vei tilbake! Jeg må salte veier før hun kommer.
Alle veiene. Jeg lover å betale senere.
Joy kommer tilbake!
Nei, nei, nei... Ikke nå!
Kom igjen!
Startmotoren. Hjelp meg.
Kom igjen.
Ring nødnummeret!
-Graber. -Dr. Graber. Det er Chloe.
Vi har en akuttpasient.
En 27 år gammel mann med flere skader, inkludert brudd.
-Indre skader? -Livstruende.
Røntgenbildene viser en alvorlig leverskade.
-Han har kraftige indre blødninger. -Leverskade? Du tuller.
Vi vet ikke om vi kan gjøre så mye.
-Forbered ham til operasjon. -Ja, doktor.
Eric? Hallo?
Joy, hva... Er du her?
Eric skulle hente meg. Jeg har ringt.
Det har skjedd en ulykke. Eric er på sykehuset.
-Går det bra med ham? -Nei, kjære. Vi tar bilen min.
-Hvor lenge har han vært der? -Fire timer. Vi hører nok noe snart.
Foreldrene hans er på vei.
Det er min skyld. Han stresset fordi jeg ringte.
-Ellers hadde det ikke skjedd. -Nei, det er min skyld.
Jeg visste om motorfeilen.
Hvordan kunne du vite at nødbremsen ville løsne?
Det er ingens skyld.
Vi har stoppet blødningen, men de neste 24 timene blir kritiske.
Vi gjør alt vi kan, Joy. Jeg lover.
Da gjør vi alt vi kan. Vi blir her og ber om et mirakel.
-Noen kom deg i forkjøpet. -Hva mener du?
Jeg var på konferanse og lurte på om jeg skulle dra-
-før snøstormen, da noe sa meg at jeg skulle gå på et siste seminar.
"Nye kirurgiske teknikker for å reparere leverskader."
Ellers ville Eric ha dødd av en slik skade.
Men den nye prosedyren kan ha reddet livet hans.
Jeg tror det er dette du kaller et Gudsvink.
Det var på tide.
-Kan jeg se ham? -Snart.
I mellomtiden synes jeg at Katies bønneidé høres bra ut.
Han trenger mye av det. Hold ut.
Så du kan finne veien tilbake til meg.
Noen forandring?
Oksygenmetningen er bedre og pulsen er stabilisert.
Kanskje det er ønsketenkning.
Nei, du har rett. Verdiene hans blir definitivt bedre. Det er bra.
Jeg venter utenfor. Si fra om noe endrer seg.
-Eric! -Det går bra.
Har sykepleieren oppdatert deg?
Han er stabil, men faren er ikke over ennå. Jeg heter Joy.
-Vi er foreldrene hans. -Eric og jeg var kolleger.
-Takk for at du ble her til vi kom. -Jeg kan bli.
Vi setter pris på det, men han trenger familien.
Takk igjen.
Å, kjære. Min skjønne gutt.
Du klarer det.
Kjære, vi er her.
Eric trenger tid til å leges. Han trenger familien for å klare det.
Så hvis ikke du vinket til meg...
Hvis jeg bare så det jeg ville se...
...kan jeg gå min vei.
Jeg overlater Eric til foreldrene.
Så lenge du lover meg-
-at han har det bra og er trygg.
Fordi jeg elsker ham.
Han må bli frisk.
De neste 24-48 timene er kritiske. Først ser vi etter komplikasjoner,-
-som en uventet infeksjon som kan forårsake...
Farvel, Eric. Vær sterk.
Vi sjekker verdiene hans i løpet av natten.
Vi forventer blødning, men vi vil holde øye med det.
-Pulsen synker. -Hvorfor?
Jeg var her med kjæresten hans, og han var stabil.
-Hun sa bare "kollega". -Hun fikk ikke sjansen.
Få tak i Katie. Be henne hente Joy.
-Ja, doktor. -Du klarer det, Eric.
-Joy? Joy! Hva gjør du? -Jeg burde ikke ha kommet tilbake.
At du er her i kveld, kan være det mirakelet vi alle har bedt om.
-Det er min skyld at Eric er her. -Det er ikke sant.
Men han overlever kanskje ikke natten hvis du er her.
-Hva mener du? -Da du var med ham,-
-var han stabil. Da du dro, ble han dårligere.
Han trenger deg, Joy. Gå.
-Vær så snill, Gud. -Hent Erics blodprøver.
Vær så snill, Joy!
Hei. Jeg er her. Jeg blir her.
Jeg lover å ikke dra. Kom tilbake.
-Vær så snill. -Kom igjen. Kom igjen, Eric.
Sånn, ja.
De stiger. De stiger.
Vi skal holde øye med ham, men vi går ut og lar ham hvile.
-Men han trenger deg her, Joy. -Takk.
Eric? Hører du meg, Eric?
-Joy? -Ja, jeg er her. Jeg er her.
Hei. Eric er våken!
-Hei. -Hei.
Det går bra. Det går bra.
-Kjære? Vil han klare seg? -Ja.
Velkommen tilbake.
Hva med å unngå snøploger en stund?
-Du fant tilbake til meg. -Jeg har savnet deg.
Joy.
Forsiktig ned. Takk.
Det gjorde nok litt vondere...
-...enn å bli overkjørt. -Du blir vant til det.
Du må i stolen tre ganger om dagen.
Er det sånn med en sykepleier? Da vil jeg kanskje revurdere.
Beklager, du har ikke noe valg.
-Hei. -Hei, Glenn.
-Forstyrrer jeg? -Slett ikke. Kom inn.
-Hvordan går det? -Aldri hatt det bedre.
Jeg har nyheter. Husker du forleggeren i New York?
Han likte tekstene dine og vil tilby deg en jobb.
Tuller du? Det er fantastisk!
Det blir en månedlig spalte, mest om mennesker.
Sånne følelsesladede greier.
Fantastisk, men jeg kan ikke flytte til New York.
Nei, han vil ikke ha deg der. Han liker historiene du finner her.
-Velkommen til Oshkosh. -Jøss.
-Takk. -Du har fortjent det.
-Jeg er stolt av deg, Eric. -Vent litt.
-Sa du fornavnet mitt? -Er det offisielt?
Absolutt.
-I så fall, nei. God jul, dere to. -God jul.
Et kompliment fra Glenn. Det er et julemirakel.
Tenk at det allerede er første juledag.
Jeg vet det. Jeg har enda en juleoverraskelse.
Jaså?
-Jeg trodde du hatet overraskelser. -Jeg pleide å gjøre det.
-Overraskelse! -God jul!
Du ser så bra ut.
God jul. Dette er faren min, Jim.
-Fint å møte deg, Eric. -Jeg skal reise meg.
Jeg har villet møte deg. Jeg trodde ikke dette ville bli sånn, men...
Jeg ville ha julemorgenen med datteren min.
Jeg har hørt så mye om denne fantastiske gruppen og deg.
-Jeg kunne ikke holde meg unna. -Hyggelig å møte deg.
Vil dere gjøre oss den ære?
Absolutt.
Det er sangen din.
-God jul, Joy. -God jul, Eric.
De virkelige Joy og Eric Fellman videreførte kjærlighetshistorien-
-til familiene til sine tre gutter,-
-og har blitt forkjempere for at alle skal få oppleve Gudsvink.
De virkelige Louis og Katie Graber trodde sterkt på Gudsvink-
-i resten av sine liv.
Tekst: Kari Anne Hovelsen Iyuno-SDI Group