År 1980 var jag reporter i Bergen County för tidningen The Record,
och skrev om Hasbrouck Heights och Lodi, New Jersey.
Ett samtal kom in om att något hänt på Quality Inn i Hasbrouck Heights.
Naturligtvis var det mitt ansvar att skriva om det.
En kvinna skrek högt nog för att personalen skulle höra,
och komma till rummet och knacka på dörren.
Hon lyckades ge en handsignal…
…till den som stod i korridoren.
Hotellpersonalen insåg att hon hade problem.
Så de ringer genast polisen.
Nu har han panik. Han vet att han är illa ute, han måste ut.
Han försöker springa därifrån genom korridoren.
Plötsligt kom en Hasbrouck Heights-polis och slängde ner honom på golvet.
Han sa åt honom att stanna och sträcka upp händerna.
Han sa, "Om du inte stannar, skjuter jag."
Han stannade,
och släppte allt där i korridoren.
När de anhöll förövaren,
bar han på tejp,
och handbojor.
Han hade bondageutrustning,
och lugnande medel.
Polisen förhör Leslie Ann O'Dell,
och hon berättade för polisen allt han utsatt henne för.
Hon anklagade honom för sexuella övergrepp,
och sa att det var när han satte på handbojorna och hotade henne,
som hon blev rädd att han skulle döda henne.
Men när polisen förhörde den misstänkte,
fick han det att låta som om han inte gjort något fel.
Han sa att hon var där frivilligt, så inget brott hade begåtts.
Men för polisen i New Jersey ringer det genast varningsklockor.
Detta är samma hotell,
två kvinnor hade dödades där tidigare.
Det måste vara samma kille.
Så polisen grep honom
och tog med honom till polisstationen…
BERGEN COUNTY, NJ POLISSTATION
…och fick veta att hans namn var Richard Cottingham.
EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
23 MAJ 1980
EN DAG EFTER RICHARD COTTINGSHAMS GRIPANDE
I New York City stod fallet med torsomorden i Midtown,
helt stilla. De kom inte vidare.
FEM MÅNADER EFTER MORDEN PÅ DEEDEH GOODARZI OCH JANE DOE
Det fanns ingen mer information…
ÅTTA DAGAR EFTER MORDET PÅ JEAN REYNER
…eftersom utredningen
inte lett till några misstänkta.
Man måste komma ihåg att detta var tidigt 80-tal,
och det fanns ingen kommunikation mellan distrikten.
Bara några dagar efter mordet på Jean Ann Reyner,
hade myndigheterna i New York
ingen aning om att en misstänkt med samma tillvägagångssätt som Torsomördaren
gripits för att ha attackerat en prostituerad på andra sidan floden
i New Jersey.
Richard Cottingham hade häktats i Bergen County
för överfallet på Leslie Ann O'Dell…
…och polisen i Jersey trodde att han kunde vara seriemördaren
som de letat efter,
som mördat Valerie Street och Maryann Carr på Quality Inn.
Så Bergen County började gå igenom fallet,
och koppla honom till tidigare brott.
De fick veta att Richard Cottingham bodde i Lodi, New Jersey,
som ligger nära Hasbrouck Heights,
där Quality Inn låg.
Polisen hade också fått veta
att Maryann Carr kidnappats
från samma lägenhetskomplex där Richard Cottingham bott
fem år tidigare, innan kidnappningen.
I samtliga fall har handbojor använts,
två offer som strypts,
två offer med spår av klister runt munnen.
Så man kan se ett mönster.
Och de kände sig säkra på att fallen var relaterade.
Det är mycket som går emot utredarna.
De hade inte tillräckligt med bevis för att ta fallet till domstol.
För man vill inte bara gripa honom, man vill se till att han döms.
Man måste bygga ett upp starkt fall med trovärdig information,
med hjälp av bevis och vittnesmål från överlevande offer
som Leslie Ann O'Dell.
Speciellt eftersom det här är ett seriemördarfall,
undersöker utredarna om något liknande har hänt någon annan.
För om man hittar fler som överlevt, hittar man fler vittnen,
vilket kan hjälpa en att finna ett mönster i vad han gör och hur han gör det.
Hur närmade han sig henne?
Vad sa han?
Hur fortskred kvällen?
När började det gå illa?
De här detaljerna kan koppla ihop olika brott.
De kan vara helt avgörande.
Utredarna i Bergen County upptäckte flera olösta våldtäktsfall,
där kvinnorna hämtats i New York, tagits till New Jersey och nästan dödats.
22 MARS 1978
ÖVERLEVANDE NUMMER ETT KAREN SCHILT
När jag återfick medvetandet låg jag naken
i en avloppsränna vid ett lägenhetskomplex.
Kvällen innan kom en man upp till henne på en bar i New York City.
Han började prata med mig.
Han frågade varför jag var där ensam.
Han erbjöd henne en drink.
Han frågade om jag var sexarbetare.
Jag sa att jag var servitris.
Drinken var spetsad och hon började må dåligt.
Hon lämnade baren, han följde efter och erbjöd henne skjuts hem.
Hon satte sig i bilen,
och snart körde de in i New Jersey.
Jag tuppade av hela tiden.
När hon återfick medvetandet hade hon bitits allvarligt i bröstet,
hon hade misshandlats och utsatts för sexuella övergrepp.
Jag vaknade i ett mörkt område,
och han sa, "Oroa dig inte, jag bodde här förut."
12 OKTOBER 1978
ÖVERLEVANDE NUMMER TVÅ SUSAN GEIGER
När jag återfick medvetandet var mannen borta.
Han tog mina smycken. Jag kunde knappt röra mig.
Jag hade ont överallt.
Kvällen innan kontaktades en kvinnlig prostituerad, Susan Geiger,
av en man nära Broadway på Manhattan.
Han frågade om jag var sexarbetare.
Jag sa att jag var det. Jag behövde pengarna.
Den här personen bad henne följa med och hon var upptagen.
Han får henne att gå med på att träffa honom nästa kväll,
vilket hon gör.
Han sa, "Vi går och tar några drinkar."
Han kände till ett fint ställe, Flanagans.
Han sa att han jobbade med datorer, bodde i New Jersey.
Och när han väl hade henne, drogade han henne.
Han drogade henne och tog henne till New Jersey…
Jag började känna mig dåsig, trött, sömnig.
…där förövaren bet hennes bröst och orsakade hemska skador.
Hon utsattes för sexuella övergrepp.
Susan Geiger lämnades att dö,
men hon överlevde.
12 MAJ 1980
ÖVERLEVANDE NUMMER TRE PAMELA WEISENFELD
Jag vaknade på en parkeringsplats och visste inte vad som hade hänt.
Kvällen innan såg gärningsmannen henne på gatan på Times Square.
Han hade en stor sedelbunt.
Han sa att det var 3000 dollar,
och han sa, "Jag vill tillbringa hela natten med dig."
Den här killen viftade med sedelbuntar,
och efterfrågade sex.
I baren insisterade han på att jag drack med honom.
Han rörde vid mina bröst hela tiden.
Han var hårdhänt.
Sen drogade han henne och tog henne till New Jersey,
där hon berättade att hon misshandlats och utsatts för sexuella övergrepp.
Alla dessa fall hade flera paralleller.
Offren som hittades i New Jersey
blev alla bortförda från ett område i New York
där Richard Cottingham arbetade på Blue Cross.
Karen Schilt.
Hon hittades på parkeringen vid lägenhetskomplexet Ledgewood
i Little Ferry.
Vilket var Maryann Carrs lägenhetskomplex,
där Cottingham tidigare bott.
Överfallet på Pamela Weisenfeld
skedde några dagar före överfallet på Leslie O'Dell.
Förövaren drogade dem också.
Och man fann lugnande medel på Richard Cottingham.
Och alla skador var så lika.
Utredarna i Bergen Count ber att varje nytt offer
försöker identifiera Richard Cottingham som mannen som attackerat
och våldtagit dem.
Men ibland är det svårt.
Tidigare, på 1970-talet,
var många kvinnor oroliga för att stiga fram,
eftersom våldtäktsoffer behandlades hemskt av polisen,
speciellt av New York-polisen.
Även om hon identifierade våldtäktsmannen,
om hon inte hade ett vittne som var villig att vittna i domstol
och säga, "Ja, jag såg henne våldtas,"
då skulle han aldrig fällas.
Dessutom, om du var sexarbetare skulle polisen gripa dig,
om du erkänt att du var sexarbetare.
Och vid den tiden i New York,
jobbade de hårt för att bli av med sexindustrin.
Huvudfokus för Midtowns kontrollavdelning på Times Square
är att eliminera prostitutionen.
Under en väldigt lång tid greps endast kvinnor för prostitution,
inte män.
Även om prostitution enligt lag var ett brott som begicks av båda könen.
Det blir flickan som får ta hela smällen.
Dubbelmoral? Absolut.
Jag greps dussintals gånger i New York.
Männen, klienterna, sexköparna, vad man än kallar dem,
de anhölls aldrig.
Människohandlarna och hallickarna, de anhölls aldrig.
I de flesta fall utfärdades en kallelse och förövaren var fri att gå.
Men i slutet av 1970-talet, början av 1980-talet,
blev feministrörelsen större.
Dagens demonstranter firade den växande kvinnorörelsen,
från en liten grupp hängivna feminister
till en fullskalig rörelse med kvinnor av alla slag.
Resultatet av detta blev en utveckling av hur polisen hanterade prostitution.
Det som började hända var, "Låt oss ta fast männen som gör det här."
Enligt den nya lagen är det nu en förseelse.
En anhållen sexköpare kommer att få lämna fingeravtryck,
bli fotograferad och fängslad i väntan på häktningsförhandling.
-Vad tycker du om lagen? -Den är rättvis,
men som man är jag är lite partisk inför hur jag känner för den.
Men absolut rättvis om man vill minska trafiken på Times Square.
Alla borde vara lika inför lagen. Det borde vara lika för kvinnor och män.
En av de saker som kvinnorörelsen förde med sig,
var att kvinnor nu kände att de kunde
och borde fastslå sexuellt samtycke.
Våldtäktslagarna började ändras,
och kvinnor förstod nu att det som hände dem, inte var rätt.
De började stå upp för sig själva,
och våldtäktsbrott kunde inte längre sopas under mattan och glömmas.
POLISEN
Och därför, i Bergen County,
kände de andra offren
som också attackerats av Richard Cottingham,
att det nu var dags
att stiga fram och berätta deras historia.
Att de skulle bli tagna på allvar om de berättade vad hänt dem.
MISSTÄNKT MÖRDARE UTPEKAS
Så de gav sig till känna för att försöka identifiera mannen som attackerat dem.
Men när det blev dags för konfrontationen,
rakade Cottingham av mustaschen och ser nu ut som en helt annan person.
Han försökte förhindra identifiering.
Om jag inte vore polis hade jag haft svårt att identifiera honom.
Han såg helt annorlunda ut.
Men Susan Geiger, Pamela Weisenfeld och Karen Schilt
lyckades identifiera Richard Cottingham.
Nu rapporterade media i New Jersey Richard Cottingham som misstänkt
för morden i Bergen County.
MAN ANHÅLLEN FÖR SEXATTACK LÄNK TILL MORD UTREDS
Polisen i New York märker fort
att tidningarna skriver om Richard Cottingham.
De upptäcker likheter mellan de två fallen,
och börjar fundera på
att Richard Cottingham kanske är Torsomördaren på Times Square.
Fallet fick sitt genombrott.
Nu jobbar poliserna tillsammans.
De pratar, samarbetar,
undersöker allt, jämför allt,
sammanställer fallen.
Så åklagarmyndigheten i Bergen County utfärdade en husrannsakningsorder
av Richard Cottinghams bostad.
När de gick in i hans hus i Lodi, New Jersey,
fann utredarna ett privat rum, inne i huset,
och det var ett viktigt fynd.
Det var ett rum i husets källare.
Han kunde gå in dit, låsa dörren och vara helt ensam.
I fred från sin fru, som hade ansökt om skilsmässa.
Och det de hittade där chockade alla.
Där fanns konst med porrmotiv,
tjep,
böcker om S&M.
De hittar kvinnokläder, handväskor…
Inuti rummet fanns ett kassaskåp,
ett låst låda med saker i.
De hittade det som visade sig vara
nyckeln till Maryann Carrs lägenhet, som han inte haft tillgång till
om han inte haft tillgång till Maryann Carr.
BERGEN COUNTY POLISSTATION
De hittade en liten koala som tillhörde Valerie Ann Street.
Polisen hade upptäckt det som senare blev känt som troférummet.
En trofé är ett bevis på en lyckad jakt.
Och har man sett, där fanns ett halsband
tillhörande Jean Ann Reyner, offret som hittats på Hotel Seville.
Samma halsband som hon bar på sitt förbrytarfoto, fanns där.
Plötsligt hade de bevis som länkade killen som torterade
och dödade kvinnor i Bergen County, till den berömda Torsomördaren i New York.
Nu började Richard Cottinghams korthus att kollapsa.
Förra vintern rapporterade vi om flera brutala mord
på påstått prostituerade i New York.
Hittills har morden förblivit olösta,
men nu kan det ha skett ett genombrott i fallet.
Mannen de söker är 33-årige Richard Cottingham,
en datoroperatör från Lodi, New Jersey.
Just nu sitter Cottingham anhållen med borgen satt till 350 000 dollar,
för mordet på en påstådd prostituerad
på Quality Inn i Hasbrouck Heights, New Jersey.
När jag kom till jobbet
och vi fick reda på att Richie gripits i New Jersey,
blev vi alla chockade.
Och vi fick höra talas om fler och fler mord.
Inte bara morden, utan också att han tagit isär kropparna och sådant.
Det var fruktansvärt.
Vi tänkte tillbaka på alla historier om prostituerade,
hur han brukade ta dem till New Jersey. Han berättade aldrig att han skadade dem.
Ingen sa något… Vi visste inte vad som pågick.
Allt vi vet är vad han berättade.
Men efter några dagar när chocken lagt sig,
efter att jag förhörts av polisen,
kom jag att tänka på en sak.
Kartan han ritade åt mig,
jag vet inte varför jag behöll den.
Den låg bara där
en massa skräp i en låda,
så jag gav den till dem.
Jag ville sätta dit honom.
Det finns 19 anklagelser riktade mot Richard Cottingham,
en 34-årig programmerare från Lodi, New Jersey.
Den största anklagelsen är mordet på Valerie Ann Street,
en 19-årig prostituerad som påstås ha hämtats upp av Cottingham i New York
den 4 maj 1980.
Listan på anklagelser är lika lång som din arm.
I New Jersey var det administrerade av skadliga substanser.
Innehav av olagliga recept, läkemedel.
Innehav av en kniv.
Och naturligtvis, våldtäkterna, kidnappningarna och överfallen
på Leslie O'Dell, Susan Geiger, Karen Schilt,
samt kidnappningen av Pamela Weisenfeld
och mordet på Valerie Street.
Med risk för att låta skrytsam,
hade jag ryktet om mig att vara den bästa advokaten,
inte bara i Bergen County, utan i hela norra Jersey.
Varje gång tidningarna skrev om ett betydande brott som begåtts i området,
väntade jag på att telefon skulle ringa.
Jag minns när mrs Cottingham först kontaktade mig.
Hon sa direkt, "Jag har hänvisats till dig för att representera min son.
Min son har inte gjort något fel."
Mr Cottingham var så fast besluten att bevisa att han var oskyldig,
att han insisterade på rättegång.
19 MAJ 1981
RÄTTEGÅNG ETT - NEW JERSEY
Det som historiskt sett gör rättegången intressant,
är att det är en av de första som jag känner till
där signaturbevis presenterats.
Dennis Calo, åklagaren vid denna tidpunkt, hävdade att
Cottinghams signatur var kidnappningen, handbojorna,
hur han tejpade sina offer,
stympningen.
Han drog kniven längs kvinnornas kroppar
för att göra dem rädda.
Signaturen är densamma även om tillvägagångssättet är annorlunda.
Ett offer knivhöggs, ett annat stryps.
Vissa hittades utomhus,
andra offer hittades inomhus.
Han begick brotten på olika sätt,
men signaturen är densamma,
och det var väldigt avancerat på den tiden.
Sen presenterade åklagaren ett antal offer som överlevt och som kunde vittna,
och deras vittnesmål var avgörande.
Jag har ett vagt minne av att jag brändes på bröstet.
Det gjorde ont.
KAREN SCHILTS VITTNESMÅL
Det kändes som om jag var död.
Han sa att jag skulle få betala för att jag var en hora, som de andra.
Och om jag gjorde något han inte gillade,
skulle han döda mig.
Jag minns att jag var på ett hotellrum
och att jag vaknade av att han slog mig med en slang och bet mig.
Jim.
Han sa att han hette Jim.
Namnet betydde ingenting.
Åklagaren frågade, "Ser du mannen som attackerade dig?"
"Ja. Där är han."
Och sen lade åklagaren fram kriminaltekniska bevis,
som smyckena,
som tagits från offren,
och som funnits i hans ägo,
och fingeravtrycken.
I fallet angående mordet på Valerie Street
hade förövaren lämnat ett fingeravtryck på en handboja.
De hittade ingen matchning till det avtrycket,
förrän de grep Richard Cottingham.
Richard Cottingham vittnade faktiskt till sitt eget försvar.
Richard Cottinghams försvar var, "Jag är oskyldig."
RICHARD COTTINGSHAMS RÖST
Det mesta hände inte på det viset.
Polisen är de mest korrupta människorna i världen.
De planterar bevis på en.
De döljer bevis som är till ens fördel.
Senare sa han,
"Det var ni som placerade mitt fingeravtryck på handbojan
när ni fängslade mina händer bakom ryggen,
och det var så ni fick avtrycket."
RICHARD COTTINGHAMS RÖST
När polisen hittade rummet
fick de det att se ut som att de var minnen från offer.
Han sa också, "Smyckena ni hittade,
de kan man köpa på Canal Street. Det är en slump."
Han sa att han inte kom överens med sin fru,
så han besökte nattens damer.
Jag var en usel make.
Jag gillade nattlivet och jag gick ut med kvinnor varje kväll.
Han sa att de gillade ovanligt sex.
Det var det han gillade och det han betalade för.
Han sa att Leslie Ann O'Dell lät honom göra det han gjorde mot henne.
Titta på hennes brottsplatsbilder.
Du kommer inte se en misshandlad person.
Han sa att hon missförstått.
"Hon ska känna smärta, jag betalade henne för bondage."
När det gällde de andra kvinnorna som identifierat honom,
sa han att de ljög.
Horor säger vad som helst som polisen vill att de ska säga.
Det finns ingen hora som minns en person från två år tidigare,
men ändå säger hon, "Det var han,"
för det är vad polisen vill höra.
Hans försvar var att han varit på jobbet när brotten inträffade,
och att han hade tidrapporter.
Jag gick till jobbet varje dag.
Ibland jobbade jag 200 dagar i rad, jag jobbade alltid över.
Men det visade sig att några av hans kollegor på Blue Cross Blue Shield
var villiga att träda fram och vittna.
Det fanns andra på kontoret som var rädda för att vittna mot Richie,
eftersom de var rädda
för att Richie skulle göra något mot dem eller deras familjer.
Men jag ville sätta dit honom,
det var därför jag inte var rädd för att vittna.
Hans alibi för många av dessa mord var, "Jag jobbade."
Sen sa jag till åklagarna,
"Jag kan berätta varför han inte var där."
Han lurade klockan, och sen berättade jag hur han gjorde det.
Richard och jag visste hur man ändrade den interna klockan på datorn.
Så fort du börjar jobba, ställer du fram klockan tio timmar,
och när jobbet sen skrivs ut, är det den tiden som skrivs i loggen.
Så tio minuter var tio timmar.
Jag visste inte vad han sysslade med när han lurade klockan.
Mord hade varit det sista på listan.
Det fanns inget jag hellre ville än att se till att han låstes in.
Jag brydde mig inte om vad som hände mig.
Vid det här laget hade åklagaren överväldigande bevis mot honom.
Juryn kom tillbaka och fann honom naturligtvis skyldig till anklagelserna.
Jag tror att folk verkligen fruktade
att han skulle bli utsläppt.
Han var en farlig man som inte borde vistas ute bland folk,
och jag tror att juryn övertygades om det.
När juryn meddelade domslutet verkade Cottingham inte bli upprörd.
Han visade inga känslor alls.
Men det gjorde hans mamma och hans syster.
Hon var upprörd, som om det var mitt fel.
Efter den rättegången…
28 SEPTEMBER 1982
…tog de upp mordet på en av hans förre detta grannar i Little Ferry.
Maryann Carr, som inte kidnappats från New York.
Han dömdes naturligtvis för att ha dödat henne också.
Richard Cottingham står inför ännu en mordrättegång här i New York.
Fallet gäller tre prostituerade som dödats.
31 MAJ 1984
RÄTTEGÅNG TRE - NEW YORK
Under rättegången i New York
väntade mammas hallick, James Thomas,
på att domstolen skulle sätta i gång igen, ute i korridoren.
Jag antar att Cottingham befann sig i korridoren samtidigt.
De hamnar i ett fysiskt handgemäng
där James slår på Cottingham, om och om igen,
och säger, "Låt mig slå honom en gång till."
MAN SKYLDIG TILL STYMPNINGSMORD
Richard dömdes till nästan 200 år i Trenton State fängelse.
År 1984 åkte jag till Trenton
för att be honom identifiera Jane Doe
från mordet på Travel Inn.
Det är viktigt för familjerna att få veta. De har inget annat.
När jag var där var han väldigt arrogant,
han flinade som om han lekte med mig.
Han berättade inte någonting.
Cottingham spenderade 30 år fängelse.
Inte ett brev, inte ett ord, inte en enda kommentar till någon…
…förrän 2009.
-Hej. -Hej.
Jag heter Nadia Fezzani och är journalist.
Jag intervjuar seriemördare för att upptäcka deras djupare sida,
den psykologiska aspekten.
Richard Cottingham hade aldrig erkänt innan.
Så när jag frågade varför han dödat så många kvinnor,
blev jag förvånad över att han berättade.
Det var som en lek för mig. Det var…
Det var framförallt psykologiskt.
Jag lyckades få
nästan vilken kvinna som helst att göra precis vad jag ville,
psykologiskt sett.
Eller genom hotet, eller det underförstådda hotet…
…av att bli sårad,
av att bli dödad ibland.
Det är nästan gudalikt.
Du har full kontroll över någons öde.
Cottingham säger att
en av anledningarna till att han valde att döda, var när han trodde
att några av kvinnorna skulle anmäla honom till polisen.
Morden var till 99% bara för att skydda mig själv.
Maryann Carr-fallet,
hon vill gå därifrån och jag lät henne inte gå.
Då sa hon meningen som fick mig att döda henne,
"Jag tänker prata med polisen i morgon."
Bara den meningen. Om hon inte sagt det skulle hon levt idag.
Men när att hon sa det visste jag att hon måste dö.
Innan jag intervjuade honom
hade Richard Cottingham aldrig erkänt de två morden
han begått på Travel Inn Lodge på Times Square.
Han avslöjade för Nadia
att han kände Deedeh Goodarzi,
och att han hade huggit av hennes huvud och båda händerna
för att han hade setts tillsammans med henne
och han var orolig för att någon skulle berätta det.
Han sa att han lämnat hotellet klockan 3:30 på morgonen,
och att han bara gått runt på Times Square.
Han bar huvudena i en väska.
Två poliser stoppade honom och sa, "Hej, vart är du på väg så här sent?"
Han sa, "Jag ska bara köpa något att äta."
Och då lät de honom gå,
så han fortsatte bara.
Jag tänjde på lagens gränser,
jag fortsatte tänja för att se vad jag kunde komma undan med.
Ju mer man kommer undan, desto mer vill man komma undan med.
Cottingham påstod senare att han lagt dem i bagaget på sin bil,
sen återvänt till hotellrummet…
…och satt eld på torsorna.
Det som hände skulle alltid komma att hända.
Det var mitt separata liv.
Känner du någon ånger idag?
Självklart.
Om jag skulle göra om det, skulle nog inget av det ha hänt.
Jag trodde aldrig att jag skulle åka fast.
Vi har bara diskuterat de som jag åkte dit för.
Hur många har du dödat?
De säger att inte går att begå ett perfekt mord.
Jag begick fler än 80 perfekta mord som de aldrig fick reda på.
Cottingham berättade att han dödat fler än han dömts för.
Han sa att han dödade kvinnor
varannan vecka under 13 års tid.
Totalt blir det 85 till 100 stycken.
Det var bara en konstant grej.
Även om Cottingams påstående verkar osannolikt,
så är det möjligt.
Jag flög under radarn. Ingen visste.
Jag tror att Cottingham skulle ha dödat var som helst,
men Times Square på 70-talet hjälpte inte.
För någon som Richard, en sexualsadist,
att gå runt och se sexarbetare och peepshower
och alla möjliga mörka, erotiska, sexuella saker,
blev frestelsen för stor.
För varje steg fanns möjligheten där.
Det gav honom nästan som en immunitet.
Alla gör det här.
Alla utnyttjar alla andra.
Alla är förnedrade i sexindustrin på Times Square.
Folk rynkar inte på näsan åt porr, kan man säga,
som de gjorde för några år sen.
Idag ser man det som helt normalt.
Porr anses vara normalt.
Det finns domare, advokater
och mediefolk här som tyckte att Deep Throat var fantastisk.
Den var förödmjukande, äcklig, sjuk och sadistisk.
Stäng ner den!
PORR ÄR EN LÖGN
Tusentals arga kvinnor marscherade längs Broadway till Times Square idag,
hjärtat av en porrindustri som omsätter miljarder.
De säger att den främjar våld mot kvinnor.
De har gjort porr till en feministiskt måltavla.
I slutet av 70-talet var Kvinnor Mot Pornografi
en reformkampanj som försökte bekämpa ökningen av porr,
inte bara på Times Square, utan i hela landet.
Det vi protesterar mot är utnyttjandet och övergreppen mot kvinnor.
De våldsamma bilderna på kvinnor,
bilder på kvinnor som blir bundna, misshandlade, våldtagna,
torterade och mördade för stimulans, underhållning eller vinst.
Så Kvinnor Mot Pornografi
slog sig samman med folk som ville sanera Times Square och 42nd Street.
Kontrollavdelningen för Midtown och arbetet vi genomfört genom åren,
tror jag har gjort stor skillnad.
Men det jag tror gjorde mer för att stoppa sexindustrin på Times Square,
var aids.
De senaste månaderna har vi berättat om sjukdomen AIDS,
eller förvärvat immunbristsyndrom,
och ungefär hälften av alla diagnoser har ställts här i New York.
Vi blev medvetna om aids-epidemin runt 1981.
Det var som ett science fiction-scenario av döden.
Det skapade mycket oro
över sexföretagen och sexarbetarna på Times Square.
De slutade visa livesex på scen.
Det såg man inte längre eftersom det var alltför riskfyllt.
I en överväldigande omröstning har medlemmarna i New Yorks folkhälsoråd
idag gett de lokala myndigheterna makten att stänga anläggningar
öppna för allmänheten, som tillåter vad de kallar "farligt sex".
Platser som gaybadhus, porr-bokhandlar och heterosexuella sexklubbar.
En fredag kväll klockan 23:00,
befinner sig vanligtvis 50 heterosexuella par på Platons Retreat,
men ikväll klockan 20:40,
bara 20 minuter före deras vanliga öppningstid,
stängde myndigheterna ner den här sexlekplatsen.
Så sexföretagen och sexarbetarna på gatan,
de stängdes ner och aids hjälpte till.
FLICKOR LIVE NAKENREVY
En sanering av Times Square har varit ett av stadshusets löften genom åren,
och man kan förstå om New York-borna är skeptiska vid det här laget.
Men om du har promenerat genom området på sistone,
kanske du märkt att det verkligen skett en förändring.
Antalet peepshower, massagesalonger och porrbutiker
har nästan halverats de senaste sju åren.
Brottsligheten har också sjunkit, enligt rapporten.
Vi fick i kväll veta att Koch överväger att förvandla Times Squares porrdistrikt
till någon slags nöjespark.
Nya byggnadsprojekt påbörjades på det tidiga 80-talet,
stora kontorsbyggnader, hotell, legitima teatrar.
Stadens ledning konfiskerade ett stort område.
Men några historiska teatrar på 42nd Street bevarades.
Teatern New Amsterdam, där Ziegfeld Follies visades 1903,
skulle rivas.
På något sätt lyckades Disney och New York,
för 30 eller 40 miljoner dollar, renovera det till vad det är idag.
LEJONKUNGEN
Det var på New Amsterdam som Lejonkungen först visades.
Den är så vacker.
Times Square är nu barnsäkrat,
så det har verkligen genomgått en förändring
de senaste 20, 30 åren.
Brottsligheten har sjunkit radikalt,
och turismen har exploderat.
Jag tror att ungefär 85% av alla som besöker New York utifrån,
besöker Times Square.
Turisterna älskar det, men det sanerade området.
Times Square blev likt alla andra städer.
Så vanligt.
Det gamla Times Square var speciellt.
Det finns inget liknande.
Ändå förstår jag varför det är borta.
Det gamla Times Square
var inget trevligt ställe.
Det förstörde många människors liv.
Jag var ute på gatan och såldes i 13 år.
Jag har sett en studie som visar att genomsnittet för att överleva…
…det som har upplevt, är sju år.
Jag har aldrig mött någon
som gick på gatan i New York samtidigt som jag,
som lever idag.
Det har jag aldrig.
Under hela min tid i New York
var jag utan legitimation utan personnummer,
inget födelsebevis, inget. Ingen identifikation.
Om jag dött hade ingen någonsin vetat vem jag var.
Jag skulle bara varit en Jane Doe.
TORSOMÖRDAREN JANE DOE
På 1970- och 80-talet
registrerades många upphittade sexarbetares kroppar
som IMI,
vilket står för "Ingen Människa Involverad."
Med andra ord hade de så lite respekt och status i samhället,
enligt polisen, att det inte var värt att utreda brottet som begåtts mot dem.
Polisen letade inte efter förövaren.
Det är fruktansvärt.
NEW JERSEY-MAN ÅTALAD FÖR TORSOMORDEN
Jag tycker det är hemskt när en mördare dödar någon
och tror att de kan komma undan.
Och om det finns upp emot hundra kvinnor och barn som Richard dödade…
Han tänkte gå i graven med all den informationen,
det har jag ingen förståelse för.
Så jag ville få reda på mer,
och jag visste att enda sättet var att tala med Richard själv.
Det var så min relation till honom började.
Vi är inte vänner.
Han är en riktig sjuk person.
Efter att jag besökt honom några gånger
började han avslöja detaljer
angående traumatiska upplevelser med unga flickor.
Dödsfall som han är ansvarig för.
Det utvecklades till att jag började arbeta med polisen
för att hjälpa dem att stänga gamla fall.
Utredarna har nu påbörjat flera rättsliga utredningar,
där de undersöker andra fall som han kan vara ansvarig för.
År 2010 erkände Cottingham mordet på Nancy Vogel.
I oktober 1967 gick Nancy Vogel, en ung mamma,
hemifrån för att spela bingo och försvann i en förort till New Jersey.
Tre dagar senare hittas hon naken, död i sin bil.
Hon hade strypts och utsatts för sexuella övergrepp.
Hennes kläder var snyggt vikta.
Han erkände sig skyldig
och dömdes till ännu ett livstidsstraff.
Mr Cottingham, du begick brotten som du erkänner du dig skyldig till idag?
Ja.
Cottingham erkände fler mord.
Fem mord i Bergen County
som förblivit oupplösta sedan 1968,
1969,
och 1974.
De var skolflickor i tonåren.
Det verkar som att han började med unga kvinnor och flickor
ute i förorten, inte långt ifrån honom,
och det var så han började.
Maryann Carr,
Nancy Vogel,
och skolflickorna,
matchade inte hans ursprungliga profil,
eftersom de inte var sexarbetare.
I de flesta fall brukar seriemördare
begå sina första mord nära hemmet.
Men efter att ha följt utredningen
inser de risken av att bli tillfångatagna och ökar avståndet.
Detta fick honom att rikta in sig på prostituerade på Times Square.
Seriemördare brukar rikta in sig på
människor som samhället inte uppskattar.
Sexarbetare uppskattas vanligtvis inte av samhället.
Times Square hjälpte Richard Cottingham då det gav honom en pool av offer.
Det som sexarbetare identifierar som det mest problematiska,
är att deras yrke är olagligt.
Därför kräver sexarbetare en avkriminalisering
som ett första steg mot att själva skapa regler på sina egna villkor,
under förhållanden som ger dem säkerhet,
och som till slut banar väg
för att stigmatiseringen av sexarbetare försvinner.
Det viktigaste att ta med sig från det här fallet,
är att kanske så många som hundra människor mördades,
och vi visste inget.
KVINNA FRÅN TRENTON EN AV DE TVÅ MÖRDADE
Alla kvinnorna som Richard dödade,
lämnade världen på ett fruktansvärt sätt.
Det känns tungt att tänka på.
Ett mörkt moln.
Så jag fortsätter relationen med Richard
för jag vill ha namnen på de oidentifierade offren vars liv han tog.
Liv som
aldrig förverkligades.
Vi måste minnas dem,
för de förtjänar rättvisa.
Om du tror att någon du saknar kan vara ett av Richard Cottinghams offer,
vänligen kontakta NYPD Crime Stoppers på: crimestoppers.nypdonline.org
Undertexter: Lina Olsson