I 1980 var jeg beat-reporter i Bergen County på The Record
og dækkede Hasbrouck Heights og Lodi i New Jersey.
Der kom et opkald om en hændelse
på Quality Inn i Hasbrouck Heights.
Og det var selvfølgelig mit ansvar at dække det.
En kvinde skreg højt nok til, at hotellets personale hørte det
og kom hen og bankede på døren.
Hun var i stand til at lave et håndsignal
til personen, som stod i gangen.
Hotelpersonalet indså, at hun havde problemer.
Så de ringede straks til politiet.
Nu går han i panik.
Han er afsløret, og han skal ud.
Han prøver at flygte hen ad gangen.
Pludselig kom en betjent fra Hasbrouck Heights ind, trak sit våben…
…og beordrede ham til at standse og række hænderne i vejret.
"Hvis du ikke standser, skyder jeg dig."
Han standsede
og smed det, han havde i hænderne.
Da de anholdt gerningsmanden,
havde han tape,
håndjern,
bondagebælter
og bedøvelse.
Politiet talte med Leslie Ann O'Dell,
og hun fortalte politiet alt, hvad han gjorde mod hende.
Hun anklagede ham for seksuelt overfald
og sagde, at da han gav hende håndjern på og truede hende,
frygtede hun, at hun ville blive dræbt.
Men da politiet afhørte den mistænkte,
fik han det til at lyde, som om han intet havde gjort.
Han sagde, hun var der frivilligt,
så der var ingen forbrydelse.
Men for politiet i New Jersey ringer alarmklokkerne straks.
Det er det samme hotel,
hvor to kvinder var blevet dræbt tidligere.
Det må være den samme.
Så politiet anholdt ham
og tog ham med hen på stationen.
BERGEN COUNTY, NEW JERSEY SHERIFKONTOR
De fandt ud af, at han hed Richard Cottingham.
EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
23. MAJ 1980
EN DAG EFTER RICHARD COTTINGHAMS ANHOLDELSE
I New York City, efter Torso-mordene i Midtown,
stod politiet på bar grund.
FEM MÅNEDER EFTER MORDENE PÅ DEEDEH GOODARZI OG JANE DOE
De fandt ikke ud af mere…
OTTE DAGE EFTER MORDET PÅ JEAN REYNER
…fordi efterforskningen
ikke førte til mistænkte.
Man skal huske, at det var i starten af 1980'erne,
og der var ingen kommunikation mellem bureauerne.
Så få dage efter mordet på Jean Ann Reyner,
anede politiet i New York City ikke,
at en mistænkt med samme metode som Torso-morderen
var blevet anholdt for at have overfaldet en prostitueret
i New Jersey.
BERGEN COUNTY, NEW JERSEY
Richard Cottingham var blevet fængslet i Bergen County
for angrebet på Leslie Ann O'Dell…
…og politiet i Jersey troede,
at han måske var seriemorderen, som de ledte efter,
som havde myrdet Valerie Street og Maryann Carr på Quality Inn.
Så Bergen County begyndte at opbygge deres sag
og forbinde ham med tidligere forbrydelser.
De fandt ud af, at Richard Cottingham boede tæt på, i Lodi i New Jersey,
som ligger lige ved Hasbrouck Heights,
hvor Quality Inn lå.
Politiet havde også fundet ud af,
at Maryann Carr blev bortført
fra det samme lejlighedskompleks, Richard Cottingham boede i
omkring fem år tidligere, før hun blev bortført.
I alle sagerne blev der brugt håndjern,
to ofre blev kvalt,
to ofre havde rester af klæbemiddel omkring munden.
Så vi har et mønster her.
Og de følte sig meget sikre på, at han var indblandet.
Men efterforskerne havde meget imod sig.
De havde ikke nok beviser til at understøtte anklagerens sag.
For man vil ikke kun anholde ham. Man skal få ham dømt.
Man skal opbygge en solid sag på troværdige oplysninger
med beviser og udsagn
fra overlevende ofre som Leslie Ann O'Dell.
Fordi sagen omhandlede en seriemorder,
undersøgte betjentene, om noget lignende var sket for andre.
For hvis man har andre overlevende,
så har man flere vidner,
som kan forklare, hvad han gør, og hvordan han gør det.
Hvordan kontaktede han hende?
Hvad sagde han?
Hvordan skred aftenen frem?
Hvornår gik det galt?
Små detaljer kan forbinde de forskellige forbrydelser.
De er afgørende for sagen.
Efterforskerne i Bergen County fandt
en række uopklarede sager om voldtægt og overfald,
hvor kvinder blev samlet op i New York City,
kørt til New Jersey og næsten dræbt.
22. MARTS 1978
OVERLEVENDE #1
Da jeg kom til bevidsthed,
lå jeg nøgen i en kloak ved et lejlighedskompleks.
Aftenen før blev hun kontaktet på en bar i New York City.
Han begyndte at tale med mig.
Han spurgte mig, hvad jeg lavede der alene.
Han tilbød at købe en drink.
Han spurgte, om jeg var sexarbejder.
Jeg sagde, jeg var servitrice.
Der var bedøvelse i drinken, og hun blev dårlig.
Hun gik. Han fulgte efter og tilbød at køre hende hjem.
Hun satte sig i bilen,
og før hun vidste af det, kørte de ind i New Jersey.
Jeg blev ved med at besvime.
Da hun kom til bevidsthed,
var hun blevet bidt hårdt på brysterne,
hun var blevet banket og seksuelt overfaldet.
Jeg vågnede et mørkt sted,
og han sagde: "Bare rolig, jeg boede her engang."
12. OKTOBER 1978
OVERLEVENDE #2
Da jeg vågnede, var overfaldsmanden væk.
Han tog mine smykker.
Jeg kunne knap bevæge mig.
Det gjorde ondt overalt.
Aftenen før var en kvindelig prostitueret ved navn Susan Geiger
blevet kontaktet ved Broadway på Manhattan.
Han spurgte, om jeg var sexarbejder.
Jeg sagde ja. Jeg havde brug for pengene.
Han bad hende om at komme med, og hun havde travlt.
Han overtaler hende til at møde ham den næste aften,
og hun kommer.
Han siger: "Lad os tage et par drinks."
Han kendte et godt sted, Flanagan's.
Han sagde, han arbejdede med computere og boede i New Jersey.
Og da han fik hende med, bedøvede han hende.
Og han kørte hende til New Jersey…
Jeg begyndte at føle mig døsig, træt og søvnig.
…hvor overfaldsmanden bed hendes bryster og forårsagede forfærdelige skader.
Hun blev seksuelt overfaldet.
Susan Geiger blev efterladt døende,
og ved Guds nåde overlevede hun.
12. MAJ 1980
OVERLEVENDE #3
Jeg vågnede på en parkeringsplads og anede ikke, hvad der var sket.
Aftenen før så gerningsmanden hende på gaden på Times Square.
Han havde en stor, tyk bankrulle.
Han sagde, at der var 3.000 dollars,
og han sagde: "Jeg vil tilbringe hele natten med dig."
Han viftede med pengesedlerne
og bad om sex.
I baren insisterede han på, at jeg drak med ham.
Han rørte ved mine bryster hele tiden.
Han var grov.
Han bedøvede hende og kørte hende til New Jersey,
hvor hun anmeldte, at hun var blevet banket og seksuelt overfaldet.
Alle disse sager havde flere paralleller.
Ofrene i New Jersey
blev bortført fra et område i New York City,
hvor Richard Cottingham arbejdede på Blue Cross.
Karen Schilt blev fundet på parkeringspladsen
ved Ledgewood-lejlighederne i Little Ferry,
hvor Maryann Carrs lejlighed lå,
og Cottingham engang boede.
Angrebet på Pamela Weisenfeld
skete et par dage før overfaldet på Leslie O'Dell.
Denne gerningsmand bedøvede dem også,
og Richard Cottingham havde bedøvelse på sig.
Og alle skaderne var ens.
Efterforskerne har brug for, at de nye ofre identificerer
Richard Cottingham som deres angriber og voldtægtsmand.
Men det kan være svært.
Tidligere, i 1970'erne,
var mange kvinder påpasselige med at stå frem,
fordi voldtægtsofre blev behandlet frygteligt af politiet.
Betjente i New York var særligt slemme.
Hvis hun identificerede ham,
men ikke havde et vidne, som var villig til at tale under ed
og sige: "Ja, jeg så hende blive voldtaget,"
så kunne de ikke få en dom.
Og hvis man er sexarbejder,
så vil betjente anholde en
for at have sagt, at man var sexarbejder.
Og på det tidspunkt i New York
slog de hårdt ned på sexindustrien.
MIN LUDERKONE
Hovedfokus for kontoret for Midtown-lovhåndhævelse
er at eliminere prostitution.
I så lang tid blev kun kvinder anholdt for prostitution.
Mænd blev det ikke.
Selvom forbrydelsen ifølge loven intet havde med køn at gøre.
Pigen bærer byrden i anholdelsen.
Dobbeltmoralsk? Helt sikkert.
Jeg blev arresteret så mange gange i New York City.
Mændene, kunderne, tricks, hvad man end vil kalde dem,
blev aldrig anholdt.
Handlerne og alfonserne blev ikke anholdt.
I de fleste tilfælde blev en stævning udstedt, og lovovertræderen var fri.
Men i slutningen af 1970'erne og starten af 1980'erne
blev feministbevægelsen større.
Dagens demonstranter fejrer, at kvindebevægelsen er vokset
fra at være en lille flok feminister
til en hel bevægelse, som består af alle slags kvinder.
Det resulterede i
en masse forandringer inden for politiets arbejde,
og der begyndte at ske det,
at de ville fange mændene, som deltog.
Ifølge den nye lov er det nu en forseelse.
Når en kunde bliver anholdt, får han taget fingeraftryk,
bliver fotograferet og holdt i en celle indtil sin høring.
-Hvad synes du om den lov? -Den er fair.
Men som mand er jeg lidt forudindtaget i min mening om den.
Men helt sikkert fair for at mindske trafikken på Times Square.
Der bør være lighed for loven.
Kvinder og mænd skal behandles ens.
Kvindebevægelsen medførte blandt andet,
at kvinder nu følte, at de kunne og burde
afgøre seksuelt samtykke.
Voldtægtsloven blev ændret,
og kvinder forstod nu, at det, der skete med dem,
ikke var i orden,
og de begyndte at tale for sig selv,
og voldtægtsforbrydelser kunne ikke længere blive fejet ind under gulvtæppet.
POLITI
Så i Bergen County
føler de andre ofre,
som også blev angrebet af Richard Cottingham,
at det er det rette tidspunkt
at stå frem og fortælle deres historie om,
hvad der skete med dem, fordi folk vil lytte til dem.
MORDMISTÆNKT I LINEUP
Så de trådte frem
for at identificere ham, som angreb dem.
Men lige før lineup'en
barberede Cottingham sit overskæg af og lignede en helt anden person.
Han ville forhindre identifikation.
Hvis jeg ikke var betjent, kunne jeg ikke identificere ham.
Han så helt anderledes ud.
Men Susan Geiger, Pamela Weisenfeld og Karen Schilt
kunne identificere Richard Cottingham.
Og nu i New Jersey
rapporterede medierne om Richard Cottingham som den mistænkte
i forbindelse med ofrene i Bergen County.
MAND ANHOLDT FOR SEXANGREB MULIGVIS KNYTTET TIL MORD
NYPD ser straks,
at der skrives om Richard Cottingham.
De opdager ligheder mellem de to sager
og begynder at overveje,
om Richard Cottingham er Times Square-Torso-morderen.
Det var gennembruddet i sagen.
Nu samarbejder betjentene.
De taler, samarbejder,
undersøger og sammenligner
og forbinder sagerne.
Så anklagemyndigheden i Bergen County fik en ransagningskendelse
til Richard Cottinghams hjem.
Da de gik ind i hans hus i Lodi i New Jersey,
fandt efterforskerne et privat rum,
og det var et vigtigt fund.
Det var et rum i husets kælder.
Han kunne gå derind, låse døren og være alene,
væk fra sin kone, som havde ansøgt om skilsmisse.
Og det, de fandt, chokerede alle.
Han havde pornografisk kunst,
tape,
bøger om S&M.
De finder en masse kvindetøj, håndtasker…
I rummet havde han en boks
med lås på, som han gemte ting i.
De fandt det, som viste sig at være nøglen
til Maryann Carrs lejlighed, som han ikke havde adgang til
uden at have adgang til Maryann Carr.
BERGEN COUNTYS SHERIFKONTOR
De fandt en lille koalabjørn, som tilhørte Valerie Ann Street.
Politiet havde fundet det, som blev kaldt trofærummet.
Et trofæ er et bevis på en vellykket jagt.
Og ganske rigtigt, der lå en halskæde,
som tilhørte Jean Ann Reyner,
offeret, som blev fundet på Hotel Seville.
Halskæden, som hun bar på sit anholdelsesfoto, lå lige der.
Pludselig havde de beviser, der knyttede manden,
som torturerede og dræbte kvinder i Bergen County i New Jersey,
til den berømte Torso-morder i New York.
Og nu, for Richard Cottingham,
begyndte korthuset at falde sammen.
Sidste vinter fortalte vi jer om de brutale mord
på prostituerede her i New York.
Indtil videre er mordene ikke opklaret.
Men der kan være sket et stort gennembrud i sagen.
Manden, de søger, er 33-årige Richard Cottingham,
en computeroperatør fra Lodi, New Jersey.
Cottingham holdes med en kaution på 350.000 dollars
i forbindelse med mordet på en prostitueret
på Quality Inn i Hasbrouck Heights, New Jersey.
Da jeg kom på arbejde,
og vi fandt ud af, at Richie var blevet anholdt i New Jersey,
blev vi chokerede.
Og vi hørte om flere og flere drab.
Ikke kun mordene,
men lemlæstelsen og alt det.
Det var frygteligt.
Når vi tænker på historierne om de prostituerede,
som han lokkede til New Jersey,
hørte vi ikke, at han sårede dem.
Ingen vidste, hvad der foregik med ham.
Vi ved kun det, han fortalte.
Som dagene gik, og chokket fortog sig,
efter jeg blev afhørt af politiet,
ringede en klokke i mit hoved.
Diagrammet, han havde tegnet for mig.
Jeg kan ikke forklare, hvorfor jeg beholdt det.
Det lå der bare
med en masse møg i en skuffe,
og jeg gav det til dem.
Jeg ville have ham dømt.
Der er 19 anklagepunkter mod Richard Cottingham,
en 34-årig computerprogrammør fra Lodi, New Jersey.
Det vigtigste er mord.
Mordet på Valerie Ann Street, en 19-årig prostitueret,
som Cottingham samlede op i New York City den 4. maj 1980.
Anklagelisten er så lang som ens arm.
I New Jersey var det, at han havde givet giftige stoffer.
Det var besiddelse af ulovlige recepter og lægemidler.
Det var besiddelse af en kniv.
Og selvfølgelig var der voldtægt, bortførelse og overfald
på Leslie O'Dell, Susan Geiger, Karen Schilt
og bortførelsen af Pamela Weisenfeld
og mordet på Valerie Street.
Med risiko for at lyde selvglad,
så havde jeg rygte for at være den bedste advokat
ikke kun i Bergen County, men i det nordlige Jersey.
Hver gang en avisartikel nævnte en alvorlig forbrydelse i området,
ventede jeg på et telefonopkald.
Jeg kan huske, da fru Cottingham kontaktede mig første gang.
Hun sagde:
"Jeg blev henvist til dig til at repræsentere min søn.
Min søn har ikke gjort noget forkert."
Hr. Cottingham var så fast besluttet på at bevise sin uskyld,
at han insisterede på en retssag.
19. MAJ 1981
RETSSAG #1
Det er en historisk interessant retssag,
for det var en af de første, jeg hørte om,
hvor de præsenterede signatur-beviser.
Dennis Calo, anklageren i sagen,
argumenterede for,
at Cottinghams signatur var bortførelsen, håndjernene,
tapen på hans ofre,
lemlæstelsen.
Han førte kniven ned langs kvindernes krop
for at gøre dem bange.
Signaturen er den samme, selvom metoderne er forskellige.
Et offer blev knivstukket, et andet blev kvalt,
nogle blev fundet udenfor,
andre ofre blev fundet indenfor.
Han begår forbrydelserne på forskellige måder,
men signaturen er den samme.
Det var meget avanceret dengang.
Så havde anklageren en række ofre, som havde overlevet og kunne vidne,
og deres udsagn var afgørende.
Jeg har et svagt minde om at blive brændt på brystet.
Det gjorde utrolig ondt.
KAREN SCHILTS VIDNEUDSAGN
Jeg følte, at jeg var død.
Han sagde, at jeg skulle betale for at være en luder, som de andre,
og hvis jeg gjorde noget, han ikke ville have,
så ville han dræbe mig.
Jeg var på et hotelværelse,
og jeg vågnede, da han bankede mig med en vandslange og bed mig.
Jim.
Han sagde, han hed Jim.
Navnet betød ikke en skid.
Anklageren sagde: "Ser du manden, som angreb dig?"
"Ja, der er han."
Og anklageren havde retsmedicinske beviser
som smykkerne,
der blev taget fra ofrene
og var i hans besiddelse,
og fingeraftrykkene.
I sagen om mordet på Valerie Street
havde gerningsmanden efterladt et aftryk på låsen på håndjernene.
De fandt intet match til det fingeraftryk,
før de anholdt Richard Cottingham.
Richard Cottingham vidnede faktisk som en del af sit eget forsvar.
Richard Cottinghams forsvar var: "Jeg gjorde det ikke."
RICHARD COTTINGHAMS STEMME
Det meste af det skete ikke sådan.
Politiet er verdens mest korrupte mennesker.
De planter beviser på folk.
De skjuler beviser, som hjælper folk.
Senere sagde han:
"I anbragte mit fingeraftryk på håndjernene,
da I satte håndjernene på bag min ryg.
Sådan fik I fingeraftrykket."
RICHARD COTTINGHAMS STEMME
Da politiet fandt rummet,
beskrev de tingene som minder om ofrene.
Han sagde: "Smykkerne, I fandt,
kan man købe på Canal Street. Det er et tilfælde."
Han sagde, det gik dårligt med konen,
så han besøgte sexarbejdere.
Jeg var en elendig ægtemand.
Jeg elskede nattelivet,
og jeg gik ud med kvinder hver aften.
Han sagde, de kunne lide usædvanlig sex.
Han nød det, så han betalte for det.
Han sagde, at Leslie Ann O'Dell lod ham gøre det, han gjorde mod hende.
Se på billederne fra gerningsstedet.
Man ser ingen banket person.
Han sagde, at hun misforstod ham.
"Hun skulle føle smerte. Jeg betalte for bondage."
Om kvinderne, der havde identificeret ham, sagde han,
at kvinderne løj.
Ludere vil sige alt til politiet, som politiet vil have, at de siger.
Ingen luder husker en person fra to år tidligere,
men hun siger: "Det er ham,"
fordi politiet vil have det.
Hans forsvar var, at han var på arbejde,
da forbrydelserne blev begået,
og at han havde timesedler.
Jeg tog på arbejde hver dag.
Jeg kunne arbejde 200 dage i træk.
Jeg arbejdede over.
Men det viste sig, at nogle af hans kolleger på Blue Cross Blue Shield
var villige til at stå frem og vidne.
Andre på kontoret var bange for at vidne mod Richie,
fordi de frygtede,
at Richie ville gøre noget mod dem eller familien.
Men jeg ville have ham hængt i nosserne, så jeg var ikke bange for at vidne.
Hans alibi for mange af disse mord var: "Jeg arbejdede."
Og så sagde jeg til anklagerne:
"Jeg kan fortælle, hvorfor han ikke var der."
Han snød uret,
og jeg fortalte dem, hvordan han gjorde det.
Richard og jeg kunne ændre uret inde i computeren.
Når man starter på arbejde,
flytter man uret ti timer frem,
og når timesedlen bliver udskrevet,
står der den tid.
Så ti minutter var ti timer.
Jeg anede ikke, hvad han lavede, da han snød uret.
Mord havde været det sidste på listen.
Jeg ville have manden buret inde.
Uanset hvad der skete med mig.
På dette tidspunkt havde anklageren overvældende beviser mod ham.
Juryen kom tilbage og kendte ham selvfølgelig skyldig i flere anklager.
Jeg tror, folk ikke turde lukke ham ud.
Han var en trussel, som skulle fjernes fra gaden,
og jeg tror, juryen var overbevist om det.
Da juryen kom med dommen, råbte Cottingham ikke.
Han viste ingen følelser.
Det gjorde hans mor og søster dog.
Hun var oprevet, som om det var hendes skyld.
Efter retssagen…
28. SEPTEMBER 1982
…gik de videre til mordet på en tidligere nabo i Little Ferry,
Maryann Carr, som ikke blev bortført fra New York.
Han blev også kendt skyldig i mordet på hende.
Richard Cottingham står over for endnu en mordsag her i New York.
En sag om tre dræbte prostituerede.
31. MAJ 1984
RETSSAG #3
Under New York-retssagen
stod min mors alfons, James Thomas,
og ventede på, at retssagen skulle starte igen,
i gangen.
Cottingham var åbenbart også i gangen.
De kom op at slås,
og James angreb Cottingham
og slog ham gentagende gange og sagde: "Lad mig slå ham en gang til."
MAND SKYLDIG I LEMLÆSTELSES-MORD
Richard blev idømt næsten 200 år i alt
i Trenton-statsfængslet.
I 1984 tog jeg til Trenton
for at bede ham om at identificere Jane Doe
fra mordet på Travel Inn.
Det er vigtigt, at familien får en afslutning. De har intet andet.
Da jeg var der, var han utrolig arrogant,
og han smilede smørret, som om han legede med mig.
Han afslørede intet.
Cottingham sad i fængsel i 30 år.
Ikke et brev, ikke et ord, ikke en eneste kommentar til nogen…
…indtil 2009.
Hej.
Goddag.
Jeg hedder Nadia Fezzani, jeg er journalist.
Jeg interviewer seriemordere for at opdage deres dybe side,
det psykologiske aspekt.
Richard Cottingham havde aldrig tilstået før.
Så da jeg spurgte, hvorfor han havde dræbt så mange kvinder,
blev jeg overrasket over, at han fortalte mig det.
Det var en leg for mig. Det var…
Det var psykologisk.
Jeg kunne få næsten enhver kvinde til at gøre det, jeg ville have,
psykologisk.
Eller med trusler eller indirekte trusler…
…om at blive såret
eller nogle gange, at blive dræbt.
Det er som at være Gud.
Man styrer en persons skæbne fuldstændig.
Cottingham hævder,
at han valgte at dræbe dem, fordi han troede,
at nogle af kvinderne ville melde ham til politiet.
Mordene skete 99 procent af tiden for at beskytte mig selv.
Maryann Carr-sagen.
Hun ville gå, og jeg ville ikke lade hende gå.
Så sagde hun den dødbringende sætning:
"Jeg taler med politiet i morgen."
Bare den sætning. Havde hun ikke sagt det, var hun i live.
Men da hun sagde det, vidste jeg, hun måtte dø.
Før jeg interviewede ham,
havde Richard Cottingham aldrig tilstået de to mord,
han begik på Travel Inn Lodge ved Times Square.
Han afslørede for Nadia,
at han kendte Deedeh Goodarzi,
og at han havde skåret hendes hoved og begge hænder af,
fordi han var blevet set med hende
og var bange for, at han blev forbundet med hende.
Han sagde, at han forlod hotellet klokken halv fire om natten,
og at han gik på Times Square.
Han bar hovederne i en taske.
Og to betjente stoppede ham og sagde: "Hvor skal du hen så sent?"
Han sagde: "Jeg skal have noget at spise."
Og de lod ham gå,
så han gik bare videre.
Jeg testede lovens grænser
for at se, hvad jeg kunne slippe af sted med.
Jo mere der lykkes, desto mere gør man.
Cottingham hævdede senere, at han lagde dem i bagagerummet i sin bil
og gik tilbage til hotelværelset…
…og satte ild til torsoerne.
Det, der skete, ville altid være sket.
Det var det andet liv, jeg førte.
Føler du anger i dag?
Selvfølgelig.
Hvis jeg skulle gøre det igen, var det nok aldrig sket.
Jeg regnede ikke med at blive taget.
Vi har kun talt om dem, jeg blev taget for.
Hvor mange mennesker har du dræbt?
De taler om, at der ikke findes perfekte mord.
Jeg begik over 80 perfekte mord, som de ikke kendte til.
Cottingham sagde, at han dræbte flere, end han blev kendt skyldig i.
Han sagde, at han dræbte kvinder
hver anden uge i 13 år.
Det giver i alt 85 til 100.
Det skete bare konstant.
Hr. Cottinghams påstand virker ufattelig,
men det er meget muligt.
Jeg fløj under radaren. Ingen vidste det.
Jeg tror, Richard Cottingham ville dræbe hvor som helst,
men Times Square i 70'erne hjalp ikke,
fordi en seksuel sadist som Richard
kunne gå rundt og se sexarbejdere og peepshows
og alle mulige mørke, erotiske, seksuelle ting.
Der var for meget fristelse.
Hvert skridt gav ham muligheden.
Det gav ham næsten en slags immunitet.
Alle gør det her.
Alle udnytter alle andre.
Alle er beskidte i sexindustrien på Times Square.
Folk ser ikke ned på pornografi,
som de gjorde for nogle år siden.
I dag betragtes det som helt normalt.
Pornografi betragtes som normalt.
Der er dommere, advokater og mediefolk, som så Deep Throat og elskede den.
FEMINISTISK ORGANISATOR
Den var ydmygende, ulækker, syg og sadistisk.
Luk det ned!
PORNO ER EN LØGN
Tusindvis af vrede kvinder marcherede på Broadway til Times Square i dag
i hjertet af pornoens milliardindustri.
De siger, den fremmer vold mod kvinder.
De har gjort porno til et feministisk mål.
I slutningen af 70'erne opstod Kvinder mod Porno,
en reformkampagne, som forsøgte at stoppe porno,
ikke kun på Times Square, men i hele landet.
Det, vi protesterer mod i pornografi, er brugen og misbrugen af kvinder.
De voldelige billeder af kvinder,
som bliver bundet, banket, voldtaget, tortureret og myrdet
for at stimulere, underholde og tjene penge.
Så Kvinder mod Porno
sluttede sig til dem, som ville rydde op på Times Square og 42nd Street.
Midtown-lovhåndhævelsesprojektet
og vores arbejde i løbet af de år
gjorde en stor forskel.
Men det, jeg tror, gjorde mere for at stoppe sexbranchen på Times Square,
var aids.
I månedsvis har vi fortalt om sygdommen, som kaldes A.I.D.S,
eller erhvervet immundefekt syndrom,
og halvdelen af alle tilfældene opstod her i New York.
Vi blev opmærksomme på aids-epidemien omkring 1981.
Det var som et science-fiction-scenarie om død.
Der var stor bekymring over sexforretningerne
og sexarbejdere på Times Square.
Livesex-optrædener stoppede.
Det så man ikke længere,
for det var for farligt.
Et overvældende flertal i New Yorks folkesundhedsråd
gav i dag lokale myndigheder lov til at lukke forretninger,
som sælger "farlig sex" til befolkningen.
Steder som bøssebadehuse, sexboghandler
og heteroseksuelle sexklubber.
En fredag aften klokken 23
er der normalt 50 heteroseksuelle par på Plato's Retreat,
men i aften klokken 20.40,
kun 20 minutter før deres sædvanlige åbningstid,
lukkede byen den seksuelle legeplads.
Så sexforretningerne og sexarbejdere på gaden
blev smidt ud, og aids fik det til at gå hurtigere.
PIGER - LIVE NØGENREVY
En oprydning af Times Square har været et af rådhusets løfter i årevis,
og newyorkerne har haft grund til at være skeptiske.
Men hvis man går gennem området nu,
opdager man, at der er sket store forandringer.
Antallet af peepshows, massageklinikker og pornobutikker
er næsten halveret de sidste syv år.
Kriminaliteten i området er også faldet.
Vi hørte i aften, at borgmester Koch overvejer
at omdanne centrum af Times Squares pornodistrikt
til en slags forlystelsespark.
Ny udvikling begyndte i starten af 1980'erne
med store kontortårne,
hoteller og legitime teatre.
Byen kondemnerede et stort område.
Men nogle historiske teatre på 42nd Street blev bevaret.
New Amsterdam Theater, hvor Ziegfeld Follies åbnede i 1903,
skulle rives ned.
Men det endte med, at Disney og New York
brugte 30-40 millioner dollars på at renovere det til det, det er i dag.
LØVERNES KONGE
New Amsterdam var det første sted, man så Løvernes konge.
Det er smukt.
Times Square er blevet Disneyficeret,
så den har udviklet sig ret meget
i de sidste 20, 30 år.
Kriminaliteten er faldet så meget,
og turismen er eksploderet.
Jeg tror, at omkring 85% af dem, der besøger New York,
ser Times Square.
Turisterne elsker den,
men det rensede området.
Times Square blev som alle andre byer.
Den er så generisk.
Den gamle Times Square var ekstraordinær.
Der er intet som den.
Men jeg forstår, hvorfor den er væk.
Den gamle Times Square
var ikke et godt sted.
Den ødelagde mange menneskers liv.
Jeg var ude på gaden og blev handlet med i 13 år.
Jeg så en undersøgelse, som viste, at gennemsnitslevealderen for én,
der har oplevet, hvad jeg har, er syv år.
Jeg har aldrig mødt nogen,
som var ude på gaden i New York, da jeg var der,
som er i live i dag.
Det har jeg aldrig.
I al den tid, jeg var i New York City,
havde jeg ingen legitimation, intet personnummer,
ingen fødselsattest, ingen identifikation.
Hvis jeg var død, havde ingen vidst, hvem jeg var.
Jeg havde været en Jane Doe.
TORSO-MORDEREN - JANE DOE
I 1970'erne og i starten af 1980'erne
blev mange sexarbejdere, som blev fundet døde,
noteret som IMI,
"Intet menneske involveret."
Med andre ord havde de så lidt respekt og status i samfundet,
ifølge politiet, at det ikke var værd at efterforske
forbrydelsen, som blev begået mod dem.
Politiet ledte ikke efter gerningsmanden.
Det er rystende.
MAND FRA NEW JERSEY TILTALT FOR TORSO-MORD
Jeg synes, det er frygteligt,
når mordere dræber og tror, at de kan slippe af sted med det.
Og hvis Richard dræbte næsten 100 kvinder og børn,
så ville han tage de uopklarede sager med sig i graven,
og det fatter jeg slet ikke.
Så jeg ville vide mere,
og jeg vidste, at det kun kunne komme fra Richard selv.
Sådan begyndte mit forhold til ham.
Vi er ikke venner.
Han er en virkelig syg person.
Da jeg begyndte at besøge ham mere,
afslørede han detaljer
om traumatiske oplevelser med unge piger.
Dødsfald, han er ansvarlig for.
Det voksede, og jeg begyndte at arbejde med politibetjente
for at hjælpe med at afslutte uopklarede sager.
Efterforskerne arbejder nu på tværs af distrikter
og undersøger andre sager, som han kan være ansvarlig for.
I 2010 tilstod Cottingham mordet på Nancy Vogel.
I oktober 1967
tog Nancy Vogel, en ung mor,
hen for at spille bingo
og forsvandt i New Jersey.
Tre dage senere blev hun fundet nøgen og død i sin bil.
Hun var blevet kvalt og seksuelt overfaldet.
Hendes tøj var pænt foldet.
Han erkendte sig skyldig
og fik endnu en livstidsdom for det mord.
Hr. Cottingham, begik du forbrydelserne, som du erkender dig skyldig i?
Ja.
Cottingham tilstod andre drab.
14. JULI 1969
Fem mord i Bergen County,
som havde været uopklarede siden 1968,
1969…
7. APRIL 1969
…og 1974.
9. AUGUST 1974
De var skolepiger i deres teenageår.
9. AUGUST 1974
Det ser ud til, han startede med unge kvinder og piger
i forstæderne, ikke langt fra sit hjem,
og sådan begyndte han.
Maryann Carr,
Nancy Vogel
og skolepigerne
matchede ikke hans oprindelige profil,
fordi de ikke var sexarbejdere.
For de fleste seriemordere
sker de første drab tæt på hjemmet.
Men når de ser efterforskningens omfang,
og indser, at de kan blive fanget,
så tager de væk.
Han bevægede sig væk til prostituerede på Times Square.
Seriemordere har en tendens til at gå efter mennesker,
som samfundet devaluerer.
Sexarbejdere bliver devalueret af samfundet.
Times Square hjalp og støttede Richard Cottingham
ved at give ham en masse ofre.
Sexarbejdere siger, at det største problem er,
at deres arbejde er ulovligt.
Derfor kræver sexarbejdere afkriminalisering
som det første skridt mod at skabe regler
på deres egne vilkår, af dem selv,
under forhold, der giver sikkerhed
og baner vej for,
at stigmatiseringen af sexarbejdere forsvinder.
Det vigtigste ved denne sag er,
at op mod 100 mennesker blev myrdet,
uden at vi vidste det.
KVINDE FRA TRENTON EN AF DE TO HALSHUGGEDE
Alle de kvinder, som Richard dræbte,
forlod verden på en forfærdelig måde.
Det vejer altid tungt på mig.
En mørk sky.
Så jeg har et forhold til Richard nu,
fordi jeg vil have navnene
på de uidentificerede ofre, hvis liv han tog.
Liv, som ikke blev levet fuldt ud.
Vi skal huske dem,
for de fortjener retfærdighed.
HVIS DU TROR, AT EN AF DINE NÆRMESTE BLEV OFFER FOR RICHARD COTTINGHAM,
SÅ KONTAKT NYPD-CRIMESTOPPERS PÅ: CRIMESTOPPERS.NYPDONLINE.ORG
Tekster af: Mila Tempels