ZECE LUNI MAI TÂRZIU
Mulțumesc.
Ce? Am plătit biletele.
Ce vrei să spui? Nu...
- Nu se cade. - De ce?
Să pui șervețele pe toaletă!
Bine.
Shalom.
Intrați! Bine ați venit acasă!
- Uite, e a ta. - În sfârșit!
Bucurați-vă!
Pace! Nu ne mai războim.
Numai bine!
E o idee grozavă.
Nu e minunat?
Ba da, este.
E uimitor ce poți face când te răzgândești.
Poți crea tot felul de lucruri plăcute. Da, ce frumos!
S-a terminat cu armele și cu războiul. Sunt fericit.
Și dacă ai vreodată probleme, cere o cheie!
Da, o cheie.
O cheie.
VIAȚA LUI MO
Doamnelor și domnilor, aterizăm curând la Tel Aviv.
Însoțitori de zbor, pregătiți-vă!
Mamă, uită-te la poza asta!
- Ții minte camera video? - Da.
- Ce s-o fi întâmplat cu ea? - Habar n-am.
- Era demult. - Hamoodi!
Sigur i-ai dus boabele lui Crystal?
- Da, și 20 de pagini de instrucțiuni... - Sunt 18. Nu exagera!
- Bine, 18. Maria are tot ce trebuie. - Cumnata mea?
- De ce îi spui așa? - Pentru că e adevărat.
Să repetăm ce vom face la controlul de securitate.
Da. Ei mă vor întreba: „Ești teroristă?”
Bine. Iar eu voi spune: „Nu, nu sunt.”
- Nu e de glumă. Ți-ai șters WhatsApp-ul? - L-am șters în fața ta.
- Da, dar l-ai descărcat din nou? - Nu.
Fac doar ce mi-a zis unchiul să fac.
Fiți politicoși și relaxați, dar nu vă relaxați de tot, bine?
Mențineți contactul vizual! Cu spatele drept.
Nu stați picior peste picior și nu uitați să zâmbiți!
- Bine. - Zâmbești prea tare, mamă. Ce faci?
Așa?
- Ăsta nu e zâmbet. - Nu. Uită-te la mine! Faci așa.
Tu nu zâmbești niciodată așa. Pari constipată.
Știi ce? Încearcă să nu te încrunți!
Bine? Nu te încrunți.
- Te uiți ca de obicei. - Bine.
Iei greencardul și vii imediat în Israel?
- De ce? - Să-mi vizitez familia.
- Ai tăi s-au născut aici? - Da.
- Numele tatălui? - Mustafa Al-Najjar.
- Și al tatăl lui? - Abdullah.
Și pe străbunicul tău cum îl chema?
Nu știi?
Ibrahim. Așa îl chema.
Numele străbunicului e Ibrahim?
Dă-mi geanta!
- Ce e asta? - O keffiyeh.
- Câți ani ai? - Patruzeci.
Dă-mi telefonul!
- Care e parola? - N-am parolă. N-am nimic de ascuns.
- Porți asta? - N-am vrut s-o iau.
- La ce e bun? - Mă uit la păsări.
Care e ocupația ta?
Ai zis ocupație.
- Ce glumă! - Lucrez în telecomunicații.
- La ce companie? - Houston Mobile.
E un magazin de mobile? Vindeți huse de telefon și folii de protecție?
Și multe altele. Importăm și exportăm ecrane LCD, piese de telefoane și altele.
Înțeleg. Vrei să te dai mare.
E temporar. Îmi redeschid afacerea.
- Ce afacere? - Cu ulei de măsline.
- Am o întrebare. De unde ești? - Sunt israeliancă.
Nu. De unde au venit bunicii tăi?
Din Spania.
Da. Eu m-am născut aici. Familia mea s-a născut aici.
Și totuși, tu mă interoghezi.
- Ce vrei să demonstrezi? - Am demonstrat deja.
Peretele despărțitor e monstruos. Ține kilometri întregi.
Admirați măiestria palestinienilor! E mișcarea de rezistență.
Reprezintă lupta și suferința.
- Vor doar să scape de acest război. - Da. „Faceți humus, nu ziduri!”
De ce au casele alea acoperișuri roșii?
Acelea sunt așezările coloniștilor.
- Vedeți ce frumoasă e țara noastră? - Superbă.
Uitați-vă la măslini!
- Ce e aici? - Un punct de control.
Noi de ce nu stăm coadă?
Fiindcă mașina asta are număr israelian.
E prea de tot.
M-am săturat de controale și abia am ajuns.
Bine că ajungem în curând!
- Abia aștept să ajung la casa bunicilor. - Și eu.
Uitați-vă în jur!
Toate amintirile mele din copilărie sunt de aici.
Au sosit!
Slavă Domnului că au sosit cu bine!
Bună!
Bun-venit acasă!
Ați ajuns cu bine!
Veniți încoace!
Poftim!
Copii, ajutați-mă!
- Nu, Mohammed! - Nu, lasă-mă pe mine!
- A fost un drum lung. - Ce dacă?
Mi-ai gătit cele trei feluri preferate?
Ce festin! Mulțumim. V-ați ostenit pentru noi.
Ați făcut dovlecei umpluți, sarmale în foi de viță și pui.
Poftă bună!
- Unchiule, tu ai gătit ceva? - Eu contribui mâncând.
A întrebat dacă a făcut ceva!
Eu trebuie să vă duc într-un loc unde se mănâncă burgeri.
Sunt cei mai buni din Burin.
- Hamoodi! - Da, mătușă.
- Vezi toate astea? - Da.
- Sunt rețetele bunicii tale. - Da?
Am strâns la un loc toate rețetele scrise de ea de mână. Ce zici?
Aveți grijă de ele! Știu pe cineva care vrea să le fure.
- Cu plăcere. - Hamooda!
De ce nu a venit și soția ta?
- Lameece! - Nu ne place?
- Sau ce? - Lameece!
Ce e? Ce am spus?
Căsnicie de fațadă.
E recunoscută de guvernul american.
Da. A mințit guvernul american.
- Pentru greencard. - Doar de asta. Dar e legal.
Și guvernul nu minte niciodată.
Așa e, te-ai prins.
Ce mai face Nadia? Nu mi-ai spus.
Se descurcă grozav. Îi e dor de voi. Voia să vină, dar Osama merge la școală.
- Nu avea cum să vină. - Ne e dor de ea.
Sper să vină la anul.
Ne bucurăm că sunteți aici.
Anul ăsta avem mare nevoie de ajutor cu recolta.
Unchiule, mă gândeam la ceva.
Dacă am lua ulei de măsline din Burin și l-am importa în Houston,
l-am îmbutelia și l-am vinde acolo.
Avem voie să mergem pe pământul nostru doar două zile, când culegem măslinele.
De ce?
Trebuie să avem permis. Fără el, nu călcăm pe pământul nostru.
- De ce? - De ce?
Armata susține că ne apără de coloniști.
Ei circulă liberi pe pământul nostru, la care noi nu putem ajunge.
Dar e pământul nostru.
Mă gândeam să mergem toți la Ierusalim și să ne rugăm împreună.
- N-au voie să meargă la Ierusalim. - Ce?
Înainte mai făceam rost de permise, dar acum e imposibil.
- Nici pentru o zi? - Nici pentru jumătate de oră.
Dacă vrei să mergi undeva, nu te duce singur!
Mai ales în Huwara. E extrem de periculos.
De curând, hoarde de coloniști au incendiat mașini și case în Huwara.
Acum două zile, au ocupat încă o casă.
Imaginează-ți că acasă nu te poți duce din dormitor în sufragerie!
- Fără permisiunea unui soldat. - Ce viață!
Termină, tată! Abia au venit.
De ce îi sperii? Nu se întâmplă nimic. Când ies singur, nu se întâmplă nimic.
Dacă văd un colonist, strig: „Ce vrei? Dispari de-aici! Nu te apropia de mine!”
Și o iau toți la fugă.
M-ai speriat!
Du-l pe Sameer la casa bunicului și lasă-ne un pic!
Haide, Sameer!
- Ce e, unchiule? - Vezi toate astea?
Vezi dealul ăla? Pe partea aia e casa mătușii Halima.
Pe cealaltă parte, e casa mătușii Lameece.
Alături e casa noastră.
Vezi casele cu acoperișuri roșii din vârful dealului?
- Sunt așezările coloniștilor, nu? - Da.
Iar acolo jos e moscheea.
Moscheea unde se ruga tatăl tău și bunicul tău și stră-străbunicul.
- Până la profetul Adam. - Pacea fie cu el!
Abia aștept să mă rog și eu acolo.
Vezi tot pământul ăsta?
L-am moștenit de la bunicul tău.
O parte din pământul ăsta vă aparține ție, mamei tale și urmașilor tăi.
De ce e în paragină?
Nu putem face nimic cu el.
Îți trebuie autorizație ca să faci orice.
Dacă vrei să construiești o casă, un birou sau o fabrică.
Resping 95% dintre cereri.
Se laudă în Knesset că resping 95% dintre cereri.
Doar Allah îți dă putere și tărie.
E umilitor. Bine, unchiule.
- Mi se rupe inima. - Hai să mergem!
Așa ai grijă de casa părintească? E plină de praf.
Nu locuiește nimeni aici. Ce credeai? Sigur că e praf!
N-ar fi așa dacă ai face curat din când în când!
Fugi ca de obicei!
- Nepoate! - Da, unchiule.
- Îți place camera asta? - Da, mult.
Era camera noastră când eram mici. Săream și ne jucam în patul ăsta.
- Vrei să sari în el acum? - Nu sar!
- Ali, hai să-ți arăt ceva! - Ce?
Doamne!
- Ții minte patul ăsta? - Da.
Tu și Halima dormeați aici, iar eu pe jos.
Și când s-a născut Lameece?
M-am dus pe acoperiș.
Băieții mai mari nu dorm în aceeași cameră cu fetele.
De ce e plin de pânze de păianjen?
- Mai termină cu mizeria! - Glumesc.
Hai să-ți arăt!
- Haide! - Ce vrei să-mi arăți?
Vino! Am găsit ceva ciudat.
Ce e asta?
Nu se poate.
„Pașaport britanic Palestina.”
Bunicul! Am văzut asta în vis.
Mamă, uite ce am găsit!
Sameer!
- Unde ai găsit cheia? - Era pe perete.
E de la casa bunicilor din Haifa, dinainte să fie forțați să plece.
- Am visat cheia asta. - Cheia asta?
Arată ca toate cheile de pe vremea Catastrofei.
Nu.
E cheia asta.
În ultimul an, i-am tot visat pe bunici.
Poate că veghează asupra ta. Spiritele lor sunt cu tine.
- Dă-mi mie pașaportul și cheia! - Ce?
Pașaportul și cheia.
O să am grijă de ele în America.
Nici vorbă. Sunt aici și aici vor rămâne.
Pot să iau măcar o poză?
Poza cu bunicii mei.
- Ia-o! - Mulțumesc. Am stabilit.
Eu zic să mergem să culegem măslinele.
Haide!
Frumoasa mea Del'ona
Măslinele din țara mea Sunt fără de pereche
Frumoasa mea Del'ona
Măslinele din țara mea Sunt fără de pereche
Măslinele și migdalele verzi din țara mea
Salvia și să nu uităm de za'atar
Și omleta e mai gustoasă Cu uleiul nostru de măsline
Frumoasa mea Del'ona
Măslinele din țara mea Sunt fără de pereche
- Te doare spatele? - Vino încoace!
Unde mă duci?
Despre ce vorbiți? Vreau și eu să aud.
- Și eu sunt obosită. - Odihnește-te!
Slăvit fie Allah!
Ce cal frumos!
O mai știi pe Sabiha, iapa vecinului pe care o călăream când eram mici?
- Da. - E urmașul ei.
- Glumești. - Vrei să-l călărești?
- Nu mai sunt în stare. - Ai uitat să călărești? E imposibil.
Haide, încearcă!
- Dacă o să cad, să știi că e vina ta. - Nu cazi. Haide!
Hai!
- De ce vrei să faci asta? - Cum adică de ce?
Stai în America, poți face orice. De ce să vinzi ulei de măsline?
Nu poți face orice. Ca să faci ceva în America, ai nevoie de capital.
Comparam cu situația de aici.
Ai dreptate.
- Tu ce ai face dacă ai fi în America? - Uber.
- Uber? - Cică se dau bacșișuri mari.
Vrei să mergi în America ca să fii taximetrist?
Da. Aici nu se dă bacșiș.
Am văzut într-un clip că se dau bacșișuri ca lumea.
E mama?
- Și ce? - Cum adică?
N-am mai văzut-o niciodată călare.
Credeam că în Texas toată lumea călărește.
- Ce tâmpenie! - Ce?
Nu e așa.
- Stai! Auzi? - Da. Ce se aude?
Plecați de aici!
- Ce faceți? - Bunicul meu a plantat măslinii ăia!
- Au arme! - Ce naiba faci?
- Du-te dracului! - Dispari, terorist idiot!
Ești teafăr?
Mohammed, te simți bine?
- Te simți bine? - Tu ce crezi?
Fir-ar tac-tu...
Mama voastră! Mohammed!
Sincer, nu ochii mă dor, ci sufletul. Nu-mi vine să cred că mi-au dat cu spray.
Da, e bine.
Sunt mândră de tine.
Mă bucur că te văd fericită, mamă.
Când te-am văzut călare, nu mi-a venit să cred.
Am zis: „Mama călărește!” De ce nu mi-ai spus?
Nu ți-am spus multe lucruri.
- Tata știa că călărești? - Bineînțeles.
M-a văzut venind pe cal ca o prințesă și s-a îndrăgostit de mine.
- Serios? - Nu, a fost o căsătorie aranjată.
Păi...
Mamă!
Când m-au întrebat la aeroport cum îl chema pe bunicul tatei,
n-am știut.
Nu-i nimic.
Ba da. Ar trebui să-mi cunosc originile.
Nu-i nimic.
El este aici.
Te iubesc, mamă.
Allah!
Ibrahim, el e Mohammed, fiul mătușii mele. Stă în Texas, dar e din Burin.
Bun-venit acasă! Ce mai faci?
Bine, Doamne ajută. Mă bucur să te cunosc.
E ora rugăciunii. Să ne cheme el la rugăciune!
- Nici vorbă. - Ești oaspete, trebuie.
- Glumești. - Mergi cu Domnul!
De ce te temi? Ești la moschee. Dacă Allah e cu tine, cine e împotriva ta?
Și dacă Allah e împotriva ta, cine mai e cu tine? Ce e?
E o chemare de la Dumnezeu.
Răspunde-i!
Haide!
Allah este Cel mai Mare
Mărturisesc că nu există alt Dumnezeu în afară de Allah
Mărturisesc că Mohamed este profetul lui Allah
Veniți la rugăciune
Veniți la izbândă
Allah este Cel mai Mare
Mărturisesc că nu există alt Dumnezeu în afară de Allah
Allah să te binecuvânteze! Ibrahim...
- Bravo! - Spune sincer! Cum a fost?
- Grozav. - Cine a chemat la rugăciune?
Mohammed.
- Ce? E adevărat. - Voi m-ați pus.
A fost cu zece minute mai devreme.
Dar ceasul...
E cu zece minute înainte.
- I-am zis. - Nu mi-ai zis. Nu minți!
- Minte. Mi-a spus să... - Tu cine ești?
- Stau de o viață aici și nu te-am văzut. - Mă cheamă Mohammed Najjar.
Cine e tatăl tău?
Tatăl meu e Mustafa Najjar.
Ești fiul lui Mustafa Najjar?
Da.
- De ce n-ai zis de la început? - N-am știut ce să zic.
- L-ai cunoscut pe tata? - Allah să te binecuvânteze!
Tatăl tău, Mustafa, a deschis primul magazin de electronice din Burin.
- Serios? - Da. Repara televizoare, radiouri...
Mașini de spălat.
- Telefoane. - Ce idee!
Era inginer. Repara telefoane și electronice.
Știi cine a instalat aici sistemul de sunet și microfonul?
- Cine? - Tot tatăl tău.
Tatăl meu le-a instalat?
Înainte să vină el, nu știa nimeni nimic despre electronice.
Puneam antenele în pământ și le udam.
El a terminat facultatea, s-a întors și ne-a învățat ce să facem.
Succesul lui a fost și al nostru. Toți cei din Burin ne mândream cu el.
- Allah să-l odihnească! - Dar tu trebuie să fii cel mai mândru.
- Fiindcă e tatăl tău. - Da. Allah să-l odihnească!
Sigur că e tatăl meu. Mă scuzați o clipă.
Mulțumesc. Fii binecuvântat!
- Tata a instalat ceva în moscheea asta? - El era doar cartofor.
- Mohammed! - Da.
- Vin imediat. - Bine.
Vin imediat.
Mamă, cântă în bătaia vântului
Mamă, cântă
E mai bine să fii ucis de pumnal
Decât să te lași condus de un ticălos
Dragul meu.
Ce faci, unchiule?
Uite ce e!
Ca să exportăm uleiul, ne trebuie permis de export.
Dacă îl obținem.
- Bine. - Bine?
Apoi, ducem uleiul cu mașinile noastre la punctele de control.
De acolo, ne trebuie alte mașini, cu numere galbene,
ca să ajungem pe teritoriul israelian la aeroport sau în port.
Înțelegi?
Da. Ce complicat!
L-ați văzut pe Sameer? Nu e nicăieri.
Nu. Tu l-ai văzut?
Mă duc să-l caut.
- Hai să vedem! - Venim.
- Ce se întâmplă, mamă? - Nu l-am găsit.
Nu te speria!
Nu știe unde se duce.
- Nu cunoaște zona. - O să-l găsim.
Nu e el?
Sameer, unde ai fost? Ne-ai speriat!
Am văzut o nectarinidă palestiniană!
Ce caută copilul ăsta cu tine?
El doar s-a ținut după mine.
- Aoleu! - Ajungem la închisoare.
Sameer, stai aici cu el!
Primim patru sentințe pe viață. Nu scăpăm.
Îl știu pe puști, nu vorbește. Ai lui sunt din New York, stau în așezarea de sus.
- Îl duc eu înapoi. - Ce e în capul tău? Te vor împușca!
Să sunăm la poliție sau la armată?
Așa ajungem sigur la închisoare.
Ali, tu știi ce se face.
- Știi ce pățești. - Ce putem face?
- Îl duc înapoi! - Îți dau iar cu spray.
Ce ai de gând să faci?
Am accent american. O să par un american șmecher.
O să zic: „Mă plimbam și l-am văzut pe puști. S-a rătăcit și...
E copilul vreunuia dintre voi?”
Port șapcă de baseball. Va fi credibil.
Desigur. Șapca aia e ca soluția bistatală.
- Ce e în capul lui? - Mai taci!
Încetați! Avem și altă soluție?
Pe voi vă cunosc. Dar pe mine, nu.
Doar așa vă pot proteja.
Bine. Urci foarte încet, nu fugi! Dacă auzi focuri de armă, te oprești.
- Mă lasă inima! - Halima!
Îl duci acolo, îl lași la poartă, iar ei vor veni după el.
Înțelegi?
- Da. - Bine.
Ai grijă, scumpule!
Fă exact cum a zis!
Nu stai în vârful dealului? Ar fi grozav dacă te-ai duce singur.
Dacă ne vede cineva, nu dă bine. Nu eu am vrut să ajungem aici.
- Unde ești, Zvika? - Zvika!
- Tu ești Zvika?
Zvika! Vino aici!
Stai, omule!
- Zi-mi ce faci cu fiu-meu! - Vreau doar să ajut. Sunt neînarmat.
- Zi-mi sau îți zbor creierii! - L-am adus înapoi! Asta e tot.
Nu mă minți!
Dacă ai probleme, cere o cheie! O cheie!
- De unde știi cum mă cheamă? - Ce?
Mă cheamă Akiva. De unde știi?
Te cheamă Akiva?
Da.
Mi-a spus fiul tău.
Fiul meu nu vorbește. Nu mă minți!
Ai dreptate, mint!
Tot visez de la o vreme o cheie. Dacă ai probleme, cere o cheie!
De asta am spus ce am spus. A venit la noi cu fratele meu, eu doar îl aduceam înapoi.
Fiul meu... hoinărește.
Cu plăcere.
Pa, Zvika!
Taică-su a apărut brusc, cu mitraliera. A zis: „Ce faci cu fiu-meu?”
Am prins țeava mitralierei și i-am zis: „Nu e nevoie să moară nimeni azi.”
L-am privit în ochi și i-am zis: „Akiva, nu facem așa ceva.
Zice: „De unde îmi știi numele?”
„Mi s-a arătat dintr-odată, ca în filmul O minte sclipitoare.”
Mai termină! Ambițiile mele sunt nimic pe lângă minciunile lui.
Ți-a fost frică!
Mi-a fost atât de frică! Eram îngrozit.
Dar chiar a îndreptat arma spre mine.
- Ce e asta? - Și eu l-am crezut.
- E pentru tine. - Nu se poate!
E camera video a tatălui tău. Mi-a trimis-o înainte să plece din Kuweit.
Ne-am uitat în avion la o poză cu camera asta.
- Da. - E aceeași cameră.
Încă funcționează.
Stai!
Play.
Ce e?
- Michael Jackson. - Da? Ia-o pe asta!
Stai! E acasă la noi.
Stai... Stai puțin! El e! E tata!
- Tata. - Serios?
Da!
Mamă!
- Aici e mama. - Purtai coc?
- Arăta superb. - Am umeri falși ca Grendizer.
- Arăt ca Grendizer. - Merg pe post de colac.
- Ei cine sunt? - Erau vecinii noștri din Kuweit.
În partea asta erau prietenii lui de la serviciu.
Ce frumos!
Ia uite, mamă! Uite-l pe tata!
Frumoasa mea
Prietena mea
Mă faci să ard
În focul patimii
Umple paharul
Frumoasa mea
Domnul să-l odihnească!
Să ne uităm la Michael Jackson?
Ce vremuri bune!
Încă te uiți?
Ce e, habibi?
Nu știu. Aveam alte așteptări.
Și am revenit la slujba de unde m-au concediat.
Tata era inginer electronist.
Era inovator, se ocupa de telecomunicații. Era un vizionar.
Dacă ar vedea cât a progresat tehnologia, nu i-ar veni să creadă.
Doamne!
Iar eu vând huse de telefoane.
Ascultă!
Așa e, tatăl tău făcuse o facultate.
Dar nu i-a folosit la nimic când a ajuns în America.
A trebuit s-o ia de la capăt și să deschidă un magazin cu chilipiruri.
Tatăl tău era ca tine.
Se vedea pe el însuși prin ochii celorlalți.
Și în ochii celorlalți,
era un om simplu, cu un magazin mic,
iar asta l-a distrus.
Pentru că era prea mândru. Ca tine.
Dar nu a fost niciodată așa.
Pentru că valoarea lui, ca și a noastră,
venea de la Allah.
Crezi că lui Allah îi pasă la ce școală ai fost sau ce pașaport ai?
- Mamă! - Hamoodi...
Lumea va încerca mereu să ne distrugă.
Iar atunci, zâmbim.
Fiindcă noi știm cine suntem.
- Nu-i așa? - Ba da.
- Dă-mi un pupic! - Ești grozavă.
Ia uite! E secvența mea preferată.
Allah să fie mulțumit de tine!
Dacă ar mai fi trăit, tatăl tău ar fi fost mândru de tine.
Uite!
Unde pleci? Sufletele noastre sunt îngemănate
Hainele de pe tine Mă readuc la viață
Promit să-ți scriu numele Și să-l pun pe șemineu
Îl voi atârna în vânt Să plâng și să hohotesc
Sunați-ne când aterizezi! Nu uitați!
Allah să vă aibă în pază!
Drum bun, dragilor!
Aveți grijă de voi!
Am cumpărat o casă în Haifa.
E mică, dar frumoasă. E lângă mare. Slavă Domnului!
Următorul!
- Bună seara! - Bună!
- Da. Scuze! - Pașapoartele!
Zburăm la Houston.
Mulțumesc.
- Ce se întâmplă? - O clipă!
Trimiteți agenții!
6 OCTOMBRIE 2023 - AEROPORTUL BEN GURION POLIȚIA DE FRONTIERĂ ISRAELIANĂ
Îmbracă-te!
Ușor.
Ce e asta?
O cameră video din anii '80.
Ce, telefonul e prea ușor de folosit?
Mi-a dat-o unchiul meu. A fost a tatălui meu.
Deci e hârbul tatălui tău?
Ce e pe ea?
O filmare de pe vremuri cu familia. E cu părinții mei.
Nu face asta!
Nu am alte filmări cu tata.
Nu face asta!
Te rog!
Aoleu!
Lumea va încerca mereu să ne distrugă.
Iar atunci, zâmbim. Fiindcă noi știm cine suntem.
Cântă. Ce drăguț!
Fac karaoke la noi acasă.
Tata face poze de parcă ar fi nuntă.
Subtitrarea: George Georgescu