‫- כעבור 10 חודשים -‬
‫תודה.‬
‫למה? שילמנו על הטיסה.‬
‫מה זאת אומרת? אני לא...‬
‫זה לא מתאים.‬ ‫-למה?‬
‫תשים ממחטות נייר על מושב האסלה.‬ ‫-אוקיי.‬
‫שלום!‬
‫תיכנסו!‬
‫ברוכים השבים.‬
‫זה שלך.‬
‫סוף סוף!‬
‫תיהנו!‬
‫בהצלחה!‬
‫רעיון מצוין!‬
‫פנטסטי, נכון?‬
‫כן.‬
‫מדהים למה מסוגלים כשמשנים דעה.‬
‫אפשר ליצור כל מיני דברים מאושרים.‬
‫כן. נחמד.‬
‫לא עוד נשק. לא עוד מלחמה.‬
‫אני במקום השמח שלי.‬
‫ואם תיקלע לצרה, פשוט תבקש מפתח.‬
‫כן. מפתח.‬
‫מפתח.‬
‫- מו -‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫אנו מתקרבים לנחיתה בתל אביב.‬
‫דיילים, היכונו לנחיתה.‬
‫אח, אימא...‬
‫זוכרת את המצלמה הזאת?‬
‫כן.‬ ‫-מעניין מה קרה לה.‬
‫אין לי מושג.‬
‫זה היה מזמן.‬ ‫-חמודי.‬
‫אתה בטוח שהשארת ״מיאו מאנץ׳״ לקריסטל?‬
‫כן. ״מיאו מאנץ׳״, 20 עמודים של הוראות...‬ ‫-18 עמודים. אל תגזים.‬
‫בסדר, 18 עמודים. הכול אצל מריה.‬
‫כלומר, גיסתי?‬
‫למה אתה מתעקש לקרוא לה ככה?‬ ‫-מפני שזה נכון.‬
‫תקשיבו, בואו נעבור‬ ‫על הבדיקה הביטחונית שוב.‬
‫כן.‬
‫כשישאלו אותי, ״את טרוריסטית?״‬
‫אגיד ״לא״.‬
‫זה עניין רציני מאוד.‬
‫מחקת את הווטסאפ שלך?‬
‫עשיתי את זה מולך!‬
‫כן, אבל הורדת את זה שוב?‬
‫לא!‬
‫אני רק עושה מה שהדוד ביקש ממני.‬
‫תהיו מנומסים ורגועים, אבל לא רגועים מדי.‬
‫בסדר?‬
‫תשמרו על קשר עין.‬
‫שבו זקופים.‬
‫אל תשלבו רגליים.‬
‫ואל תשכחו לחייך.‬
‫זה יותר מדי, אימא. מה את עושה?‬
‫ככה?‬
‫זה לא חיוך.‬ ‫-לא.‬
‫תסתכל עליי. ככה. תסתכל...‬
‫אימא, את אף פעם לא מחייכת ככה.‬ ‫זה נראה כמו עצירות.‬
‫אתם יודעים מה?‬ ‫רק תשתדלו לא להיראות כעוסים. אוקיי?‬
‫לא להזעיף פנים.‬
‫פשוט פרצוף רגיל.‬
‫קיבלת גרין קארד וישר באת לישראל.‬
‫למה?‬ ‫-כדי לבקר קרובים.‬
‫הוריך נולדו פה?‬ ‫-כן.‬
‫איך קראו לאביך?‬ ‫-מוסטפה נג׳ר.‬
‫ולאבא שלו?‬ ‫-עבדאללה.‬
‫וסבא־רבא שלך? איך קראו לו?‬
‫לא?‬
‫אברהים.‬
‫ככה קראו לו.‬
‫לסבא־רבא שלי קראו אברהים?‬
‫תן את התיק שלך.‬
‫מה זה השיט הזה?‬ ‫-כאפייה.‬
‫בן כמה אתה?‬
‫40.‬ ‫-תן את הטלפון שלך.‬
‫מה הקוד שלך?‬
‫אין לי קוד,‬
‫כי אין לי מה להסתיר.‬
‫אתה לובש את זה?‬ ‫-ארזתי את זה בטעות.‬
‫למה יש לך את זה?‬ ‫-אני אוהב צפרות.‬
‫מה תחום העיסוק שלך?‬
‫אמרת ״כיבוש״.‬
‫זה אמור להצחיק?‬
‫בתחום הטלקום.‬
‫מי המעסיק שלך. החברה.‬
‫״יוסטון מוביל״.‬ ‫-מה זה? חנות טלפונים?‬
‫אתה מוכר כיסויים, מגיני מסך, דברים כאלה?‬
‫הרבה יותר מזה. ייבוא וייצוא, מסכים,‬
‫חלקים לטלפונים שונים. מגוון רחב.‬
‫אני מבינה.‬
‫אתה רוצה להישמע רציני.‬
‫זה זמני. אני מחזיר את העסק שלי.‬
‫אוקיי. איזה עסק זה?‬
‫שמן זית.‬
‫יש לי שאלה אחת.‬
‫מאיפה את?‬
‫אני ישראלית.‬
‫לא, כלומר... מאיפה באו הסבים שלך?‬
‫הסבים שלי מספרד.‬
‫ספרד.‬
‫אני נולדתי פה. המשפחה שלי נולדה פה.‬
‫ובכל זאת, את חוקרת אותי.‬
‫מה הנקודה שלך?‬
‫הוכחתי את הנקודה.‬
‫חומת ההפרדה הזאת מפלצתית.‬ ‫היא נמשכת קילומטרים.‬
‫תראו את האמנות של הפלסטינים.‬
‫אמנות של התנגדות,‬
‫מאבק, וכאב.‬
‫הם רוצים חופש מהחומה הזאת.‬
‫כן. ״עשו חומוס, לא חומות.״‬
‫אימא, למה יש לבתים האלה גגות אדומים?‬
‫חביבי, אלה התנחלויות.‬
‫זאת הארץ שלנו. רואים כמה היא יפה?‬
‫מאוד.‬
‫תראו את עצי הזית.‬
‫מה קורה?‬ ‫-נראה לי שעוצרים במחסום.‬
‫למה אנחנו לא בתור הזה?‬
‫בגלל שאנחנו ברכב עם לוחיות ישראליות.‬
‫זה יותר מדי.‬
‫כבר נשבר לי מהמחסומים, ורק עכשיו הגענו.‬
‫אני פשוט שמח שתכף נגיע.‬
‫אני מת לראות את הבית של סבא וסבתא.‬
‫גם אני.‬
‫תסתכלו סביב.‬
‫כל זיכרונות הילדות שלי הם מכאן.‬
‫הם הגיעו!‬
‫יא אללה...‬
‫אהלן!‬
‫חביבי!‬
‫בואו...‬
‫בבקשה.‬
‫ילדים, בואו לעזור!‬
‫תן לסחוב.‬ ‫-לא, מוחמד! לא!‬
‫היה לך מסע ארוך!‬ ‫-אז מה?‬
‫הכנת את האוכל שאני אוהבת?‬
‫יבורכו ידיכן על החגיגה הזאת, דודות.‬ ‫עייפנו אתכן.‬
‫קוסה מחשי, עלי גפן ועוף... משאללה!‬
‫תיהנה, חמוד.‬
‫ואתה, דוד? בישלת משהו?‬
‫אני עוזר בזה שאני אוכל.‬
‫״בישלת משהו״, הוא שאל!‬
‫האמת, יש המבורגרייה‬ ‫שאני חייב לקחת אותך אליה.‬
‫זה ההמבורגר הכי טעים בבורין.‬
‫תגיד, חמודי.‬ ‫-כן, דודה?‬
‫כל מה שאנחנו אוכלים פה...‬
‫מהמתכונים של סבתא שלך.‬ ‫-באמת?‬
‫כולם כתובים במחברת בכתב ידה.‬
‫מה תגיד על זה?‬ ‫-צריך לשמור על המחברת הזאת.‬
‫אני מכיר מישהו שהיה שמח לגנוב אותה.‬
‫בשמחה.‬ ‫-חמודי...‬
‫למה אשתך לא פה איתנו?‬
‫למיס...‬ ‫-היא לא אוהבת אותנו או מה?‬
‫למיס!‬
‫מה? מה אמרתי?‬
‫נישואים פיקטיביים.‬
‫לא, מבחינת שלטונות ארה״ב, הם אמיתיים.‬
‫בקיצור, הוא שיקר לשלטונות ארה״ב.‬
‫רק בשביל גרין קארד.‬ ‫-כן. זה חוקי.‬
‫והשלטונות לא משקרים אף פעם.‬
‫חביבי...‬
‫מה שלום נדיה? לא אמרת.‬
‫מצוין. היא מתגעגעת אליכם ורצתה לבוא,‬
‫אבל לבן שלה אוסמה יש בית ספר.‬
‫היא לא יכלה להצטרף.‬ ‫-היא חסרה לנו מאוד.‬
‫נקווה שבשנה הבאה היא תוכל לבוא.‬
‫אנחנו באמת שמחים שבאתם.‬
‫אנחנו צריכים כמה שיותר עזרה השנה עם המסיק.‬
‫באמת חשבתי על משהו, דוד.‬
‫אם ניקח את שמן הזית מבורין‬ ‫ונייבא אותו ליוסטון,‬
‫נוכל לבקבק ולמכור אותו שם.‬
‫לא מרשים לנו להגיע לאדמות שלנו.‬
‫מרשים רק ליומיים, למסיק הזיתים.‬
‫למה?‬
‫צריך אישור בשביל זה.‬ ‫בלי אישור, אסור לנו להגיע לאדמות שלנו.‬
‫למה?‬
‫הצבא טוען שזה בשביל‬ ‫להגן עלינו מפני המתנחלים.‬
‫בינתיים, המתנחלים מסתובבים‬ ‫באדמות שלנו חופשי. רק לנו אסור.‬
‫אבל אלה האדמות שלנו.‬
‫חשבתי שאולי כולנו‬ ‫ניסע לירושלים ונתפלל ביחד.‬
‫חביבי, אסור להם להגיע לירושלים.‬
‫מה?‬
‫בעבר עוד יכולנו להשיג אישורים,‬
‫אבל היום אי אפשר.‬
‫אפילו לא ליום אחד?‬
‫גם לא לחצי שעה.‬
‫אם אתה הולך לאנשהו, אל תלך לבדך.‬
‫בייחוד לא לחווארה. המצב שם מסוכן במיוחד.‬
‫לא מזמן מתנחלים הגיעו לשם‬ ‫ושרפו בתים ומכוניות.‬
‫שלשום הם השתלטו שם על עוד בית.‬
‫תאר לך שאתה בבית שלך,‬ ‫ואסור לך ללכת מחדר השינה לסלון,‬
‫בלי אישור של חייל.‬
‫איזה מין חיים אלה?‬
‫די, אבא. הם רק עכשיו הגיעו.‬
‫למה אתה מפחיד אותם?‬
‫כלום לא קורה. כלום.‬
‫כשאני יוצא לבדי, כלום לא קורה.‬
‫ואם אני רואה מתנחל...‬ ‫״מה אתה מסתכל?‬
‫״יאללה, עוף מפה!‬ ‫עוף לי מהעיניים, אל תתקרב אליי!״‬
‫ואז הם ישר בורחים.‬
‫הבהלת אותי!‬
‫קחי את סמיר לבית של סבא.‬
‫בסדר. בוא, סמיר.‬
‫מה קורה, דוד?‬
‫רואה את זה?‬
‫הגבעה הזאת... שם הבית של דודה שלך חלימה.‬
‫בצד השני, הבית של דודה למיס,‬
‫ולידו הבית שלנו.‬
‫ורואה את הבתים עם הגגות האדומים על הגבעה?‬
‫התנחלויות, כן.‬
‫כן, התנחלות.‬
‫שם...‬
‫שם המסגד.‬
‫זה המסגד שבו אבא שלך היה מתפלל,‬
‫וסבא שלך, ואבא של סבא שלך,‬
‫עוד מימי אדם הנביא.‬ ‫-עליו השלום.‬
‫בקרוב גם אני אתפלל שם.‬
‫רואה את האדמות האלה?‬
‫ירשנו אותם מסבא שלך, אללה ירחמו.‬
‫שם נמצא החלק של אימא שלך,‬ ‫שלך ושל הילדים שלך.‬
‫למה האדמה לא מפותחת?‬
‫לא מרשים לנו לפתח אותה.‬
‫לכל דבר צריך אישור.‬
‫אם אתה רוצה לבנות בית,‬ ‫או משרד, או מפעל, כל דבר.‬
‫95% מהזמן לא מקבלים אישור.‬
‫כן. הם משוויצים בזה בכנסת.‬
‫95% מהבקשות נדחות.‬
‫אין כוח מלבד אללה.‬
‫זה משפיל. טוב, דוד.‬
‫אני לא יכול יותר.‬
‫יאללה, חביבי.‬
‫ככה אתה שומר על הבית של הורינו?‬ ‫הכול פה אבק.‬
‫אף אחד לא גר פה, למה ציפית?‬ ‫ברור שיש פה אבק.‬
‫לא יהיה אבק אם תנקה מדי פעם!‬
‫תברח, כרגיל!‬
‫היי, אחיין.‬ ‫-כן, דוד?‬
‫החדר מוצא חן בעיניך?‬ ‫-מאוד.‬
‫זה היה החדר שלנו. כשהיינו קטנים,‬
‫היינו קופצים ומשחקים על המיטה הזאת.‬
‫רוצה לקפוץ עליה עכשיו?‬
‫לא לקפוץ!‬
‫עלי, אני צריכה להראות לך משהו.‬ ‫-מה?‬
‫יא אללה...‬
‫זוכרת את המיטה הזאת?‬ ‫-בטח.‬
‫את וחלימה הייתן ישנות פה, ואני על הרצפה!‬
‫וכשלמיס נולדה?‬
‫עליתי לגג, כמובן!‬
‫אסור לבנים גדולים לישון בחדר עם בנות.‬
‫למה החדר ככה, עם קורי עכביש?‬
‫די לדבר על הלכלוך.‬ ‫-סתם, בצחוק!‬
‫בוא, אראה לך.‬
‫בוא.‬ ‫-מה את רוצה להראות לי?‬
‫בוא. מצאנו משהו ממש מוזר.‬
‫מה זה?‬
‫אין מצב.‬
‫״דרכון בריטי - פלסטין״.‬
‫סבא.‬
‫ראיתי את זה בחלום.‬
‫אימא, תראי מה מצאתי!‬
‫סמיר.‬
‫מאיפה המפתח הזה?‬
‫הוא היה על הקיר.‬
‫זה המפתח לבית של סבא וסבתא בחיפה,‬ ‫לפני שגירשו אותם משם.‬
‫חלמתי על המפתח הזה.‬ ‫-המפתח הזה?‬
‫המפתח הזה נראה כמו כל המפתחות מימי הנכבה.‬
‫לא.‬
‫זה המפתח הזה.‬
‫סבא וסבתא מופיעים לי בחלומות כבר שנה.‬
‫אולי הם שומרים עליך.‬
‫הרוחות שלהם מרחפות סביבך.‬
‫תן לי את הדרכון והמפתח.‬ ‫-מה?‬
‫את הדרכון והמפתח.‬
‫אני אשמור עליהם באמריקה.‬
‫בשום אופן.‬
‫הם כאן, והם יישארו כאן.‬
‫אפשר לפחות לקחת תמונה?‬
‫את התמונה הישנה של הסבים שלי.‬
‫קח אותה.‬ ‫-טוב. תודה.‬
‫שמע, בוא נלך למסוק את הזיתים.‬
‫בוא.‬
‫״עלא דלעונה‬
‫״זיתי ארצי הם הטעימים ביותר‬
‫״עלא דלעונה‬
‫״זיתי ארצי הם הטעימים ביותר‬
‫״זיתי ארצי והשקדים הירוקים‬
‫״המרווה ולא לשכוח את הזעתר‬
‫החביתה מתבשלת‬
‫״טעימה יותר עם שמן הזית שלנו‬
‫״עלא דלעונה‬
‫״זיתי ארצי הם הטעימים ביותר...״‬
‫כואב לך הגב?‬ ‫-בואי, בואי.‬
‫לאן את לוקחת אותי?‬
‫על מה אתן מדברות? גם אני רוצה לשמוע!‬
‫גם אני עייפה.‬ ‫-בואי.‬
‫חמדולילה.‬
‫מי יפה, מי?‬
‫מי יפה?‬
‫זוכרת את סביחה?‬
‫את הסוסה של השכנה שלנו, סביחה,‬ ‫שרכבנו עליה כשהיינו קטנים?‬
‫כן.‬ ‫-הוא צאצא שלה.‬
‫אתה צוחק?‬ ‫-רוצה לרכוב עליו?‬
‫לא, לא נראה לי שאני מסוגלת.‬
‫מה, שכחת? לא יכול להיות.‬
‫יאללה, עלי. נסי.‬
‫אבל אם אפול, אתה אשם.‬
‫אל תיפלי. יאללה.‬
‫יאללה.‬ ‫-יאללה.‬
‫מוחמד, למה אתה עושה את זה?‬ ‫-מה זאת אומרת למה?‬
‫אתה חי באמריקה. אתה יכול לעשות שם כל דבר.‬
‫למה רק למכור שמן זית?‬
‫זה לא ככה, אוקיי?‬
‫צריך הון אמיתי בשביל לעשות משהו באמריקה.‬
‫מוחמד, בהשוואה לכאן.‬
‫אוקיי. נכון.‬
‫מה היית עושה אילו היית באמריקה?‬
‫אובר.‬
‫אובר?‬ ‫-שמעתי שנותנים טיפים טובים.‬
‫זה מה שאתה רוצה?‬ ‫לנסוע עד אמריקה כדי להיות מונית?‬
‫כן, גבר. פה לא נותנים טיפים.‬
‫ראיתי בווידאו שנותנים שם טיפים ממש טובים.‬
‫זאת אימא?‬
‫אז מה?‬
‫מה ״אז מה״? אף פעם לא ראיתי אותה רוכבת.‬ ‫לא ידעתי שהיא רוכבת.‬
‫חשבתי שכולם בטקסס רוכבים על סוסים.‬
‫יא זלמה...‬ ‫-מה?‬
‫זה לא ככה.‬
‫רגע. אתה שומע?‬
‫כן, מה זה?‬
‫היי! החוצה!‬
‫היי, מה אתה פה?‬
‫סבא שלי נטע את העצים האלה!‬ ‫-מוחמד, הם חמושים!‬
‫תזדיין!‬
‫יא מחבל אידיוט!‬
‫אתה בסדר?‬
‫מוחמד, אתה בסדר?‬
‫אתה בסדר?‬
‫אני נראה לך בסדר?‬
‫מוחמד!‬
‫נפגעתי ברגשות יותר מאשר בעיניים, האמת.‬
‫אני לא מאמין שחטפתי תרסיס פלפל.‬
‫כן, זה טוב.‬
‫אני גאה בך.‬
‫משמח אותי לראות אותך שמחה, אימא.‬
‫כשראיתי אותך רוכבת על סוס,‬ ‫לא האמנתי למראה עיניי.‬
‫אמרתי, ״זאת אימא שלי״.‬
‫למה לא סיפרת לי?‬
‫לא סיפרתי לך הרבה דברים.‬
‫אבא ידע שרכבת על סוסים?‬
‫ברור.‬
‫הוא ראה אותי רוכבת על סוס כמו נסיכה,‬ ‫והוא התאהב בי.‬
‫באמת?‬
‫לא, מה פתאום. זה היה שידוך.‬
‫אימא.‬
‫את יודעת, בנמל התעופה,‬ ‫כששאלו אותי איך קראו לסבא של אבא,‬
‫לא ידעתי.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה לא בסדר. חשוב לדעת מניין באת.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה פה, בפנים.‬
‫אוהב אותך, אימא.‬
‫אברהים, תכיר את הבן של דודה שלי, מוחמד.‬
‫מטקסס, במקור מבורין.‬
‫ברוך השב. מה שלומך?‬
‫הכול טוב, השבח לאללה. נעים מאוד.‬
‫הגיע זמן הקריאה לתפילה.‬ ‫מוחמד יעשה אותה היום.‬
‫מה פתאום.‬
‫אתה אורח שלנו. אתה חייב.‬ ‫-אתה צוחק.‬
‫לך, אללה יהיה איתך.‬
‫מה אתה מפחד?‬
‫אתה בבית של אללה.‬
‫אם אללה איתך, מי יהיה נגדך?‬
‫ואם אללה נגדך, מי איתך?‬
‫מה העניין, גבר?‬
‫זאת קריאה מאלוהים.‬
‫תיענה לה.‬
‫יאללה.‬
‫״אללה הוא אכבר‬
‫״אני מעיד שאין אל מבלעדי אללה‬
‫״אני מעיד שמוחמד שליח אללה‬
‫״מהרו לתפילה‬
‫״מהרו להצלחה‬
‫״אללה הוא אכבר‬
‫״אני מעיד שאין אל מבלעדי אללה.״‬
‫אללה יברך אותך.‬
‫היית מצוין.‬
‫את האמת. איך הוא היה?‬
‫הוא היה מצוין.‬ ‫-מי עשה את הקריאה לתפילה?‬
‫מוחמד. הוא עשה את זה.‬
‫מה? אתם אמרתם לי לעשות את זה.‬
‫הקדמת בעשר דקות!‬
‫אבל השעון...‬
‫השעון הזה ממהר בעשר דקות.‬
‫אמרנו לו.‬ ‫-לא נכון. אל תשקר.‬
‫הוא משקר.‬
‫הוא משקר. הם אמרו לי...‬ ‫-מי אתה?‬
‫חייתי כל חיי בבורין. אני לא מכיר אותך.‬
‫קוראים לי מוחמד. מוחמד נג׳ר.‬
‫מי אביך?‬
‫אבי מוסטפה נג׳ר.‬
‫אתה הבן של מוסטפה נג׳ר?‬
‫כן.‬
‫למה לא אמרת מההתחלה?‬
‫לא ידעתי מה להגיד.‬
‫הכרת את אבא שלי?‬ ‫-משאללה...‬
‫אביך, מוסטפה,‬
‫פתח את חנות האלקטרוניקה‬ ‫הראשונה פה בבורין.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫הוא היה מתקן מקלטי טלוויזיה, רדיו...‬
‫מכונות כביסה.‬
‫טלפונים.‬ ‫-מכונות כביסה...‬
‫הוא היה מהנדס. מהנדס!‬
‫הוא היה מתקן טלפונים ואלקטרוניקה.‬
‫אתה יודע מי התקין את ההגברה‬ ‫ואת המיקרופון במסגד הזה?‬
‫לא, מי?‬ ‫-גם אביך.‬
‫אבא שלי התקין את זה?‬
‫לפני אביך,‬ ‫אף אחד פה לא הבין באלקטרוניקה.‬
‫היינו נוטעים אנטנות ומשקים אותן.‬
‫הוא הלך ללמוד וחזר הנה עם תארים.‬
‫הוא לימד אותנו להשתמש בזה.‬
‫ההצלחה שלו הייתה ההצלחה שלנו.‬
‫כל בורין התגאתה בו.‬
‫אללה ירחמו.‬
‫אבל אתה צריך להתגאות במיוחד,‬
‫בגלל שהוא אבא שלך.‬
‫כן. אללה ירחמו.‬
‫בטח, זה אבא שלי.‬
‫סלח לי לרגע אחד.‬
‫תודה. אללה יברך אותך.‬
‫אבא שלי התקין משהו במסגד הזה?‬
‫אבא שלך טוב רק בקלפים.‬
‫מוחמד.‬
‫כן.‬
‫אני כבר בא.‬ ‫-טוב.‬
‫אני כבר בא.‬
‫״אימא, שירי לרוח‬
‫״אימא, שירי‬
‫״טובה דקירת פגיון‬
‫״מאשר להיות תחת שלטון של נוכל.״‬
‫מה שלומך, דוד?‬
‫תראה,‬
‫בשביל לייצא את השמן שלנו,‬ ‫קודם כול צריך רישיון ייצוא.‬
‫אם ייתנו לנו.‬
‫טוב?‬ ‫-טוב.‬
‫ואז נצטרך‬
‫להסיע את השמן במכוניות שלנו למחסומים.‬
‫אחרי המחסום,‬
‫נצטרך מכוניות אחרות, עם לוחיות צהובות,‬
‫כדי שנוכל לחצות לצד הישראלי,‬ ‫לנמל התעופה או לנמל.‬
‫הבנת?‬
‫הבנתי.‬
‫איזה אסון.‬
‫ראיתם את סמיר?‬
‫אני לא מוצאת אותו בשום מקום.‬
‫לא ראיתי אותו.‬
‫ראית אותו?‬
‫אחפש אותו.‬
‫בוא נבדוק.‬
‫אנחנו באים.‬
‫מה קורה, אימא?‬
‫אני לא מוצאת אותו.‬
‫אל תדאגי.‬
‫הוא לא יודע לאן הוא הולך.‬
‫הוא לא מכיר את המקום.‬ ‫-אל תדאגי, נמצא אותו.‬
‫זה לא הוא?‬
‫סמיר, איפה היית? הדאגת אותנו.‬
‫ראיתי צופית!‬
‫מאיפה הבאת את הילד הזה?‬
‫הוא? הוא התחיל ללכת אחריי.‬
‫זאת בעיה.‬
‫יכניסו אותנו לכלא.‬
‫סמיר, בוא. שב פה עם הילד.‬
‫זה ארבעה מאסרי עולם.‬
‫אני מכיר את הילד הזה. הוא לא מדבר.‬
‫המשפחה שלו מניו יורק. הם גרים בהתנחלות.‬
‫הוא מההתנחלות... אני אחזיר אותו.‬
‫מה פתאום? יירו בך!‬
‫שנודיע למשטרה? לצבא?‬
‫לקרוא למשטרה או לצבא‬ ‫זו הדרך הכי מהירה להיכנס לכלא.‬
‫עלי, אתה יודע איך זה.‬
‫אתה יודע מה יקרה.‬ ‫-מה נעשה?‬
‫אני אחזיר אותו.‬ ‫-אתה תחטוף תרסיס פלפל שוב.‬
‫מה תעשה?‬
‫יש לי מבטא אמריקאי.‬
‫אני פשוט אהיה סופר־אמריקאי.‬
‫״טיילתי לי, וראיתי את הבן שלך.‬
‫״הוא שוטט לו, ו...‬
‫״הוא שייך למישהו פה, במקרה?״‬
‫ויש לי כובע של ה״אסטרוז״. זה יהיה אמין.‬
‫בטח.‬ ‫כובע של ה״אסטרוז״ = פתרון שתי המדינות.‬
‫מה הבעיה שלו?‬
‫שתוק!‬
‫חלאס!‬
‫איזו אפשרות אחרת יש? תגידו לי.‬
‫קודם כול, הם מכירים אותך. אותי לא.‬
‫לא מכירים אותי.‬
‫זו הדרך היחידה לחפות עליכם, לא?‬
‫בסדר.‬
‫לך לאט לאט.‬
‫אל תרוץ.‬
‫אם תשמע ירי, עצור.‬
‫יא חביבי...‬
‫קח אותו להתנחלות,‬
‫תשאיר אותו ליד השער, והם יבואו לקחת אותו.‬
‫הבנת?‬
‫הבנתי.‬ ‫-טוב.‬
‫תיזהר מאוד, טוב?‬
‫תעשה בדיוק מה שהוא אמר.‬
‫אתה גר בראש הגבעה, לא?‬
‫יהיה נהדר אם תלך בכוחות עצמך.‬
‫ילד כמוך עם אחד כמוני, זה לא נראה טוב פה.‬ ‫זה לא מה שרציתי אבל זה מה יש.‬
‫איפה אתה, צביקה?‬
‫צביקה?‬
‫צביקה!‬
‫צביקה? זה אתה? צביקה?‬
‫היי, צביקה! בוא הנה!‬
‫היי, גבר...‬
‫היי! מה אתה עושה עם הבן שלי?‬
‫אני רק מנסה לעזור. אני לא חמוש.‬
‫תגיד או שאני יורה!‬
‫לא עשיתי כלום, רק החזרתי אותו!‬
‫אל תשקר לי!‬
‫אם אתה בצרה, תבקש מפתח!‬
- ‫! - A key‬
‫איך ידעת איך קוראים לי?‬ ‫-מה?‬
‫שמי עקיבא. איך ידעת?‬
‫קוראים לך עקיבא?‬
‫כן.‬
‫הבן שלך אמר לי.‬
‫הבן שלי לא מדבר!‬
‫אל תשקר לי!‬
‫אני משקר! אתה צודק!‬
‫פשוט היו לי חלומות על מפתח,‬ ‫ו״אם תהיה בצרה תבקש מפתח״.‬
‫אז אמרתי את זה. השתמשתי בזה.‬
‫הוא בא בעקבות אחי לבית של דודה שלי,‬ ‫ואני רק מחזיר אותו.‬
‫הבן שלי...‬
‫הוא משוטט.‬
‫על לא דבר.‬
‫ביי, צביקה.‬
‫פתאום אבא שלו צץ עם מקלע.‬ ‫״מה אתה עושה עם הבן שלי?״‬
‫תפסתי את קנה הרובה ככה,‬
‫ואמרתי ״אף אחד לא צריך למות היום״.‬
‫הסתכלתי לו בעיניים ואמרתי,‬
‫״עקיבא, בוא לא נעשה את זה.‬ ‫לא נעשה את זה, עקיבא.״‬
‫הוא אמר ״קוראים לי עקיבא! איך ידעת?״‬
‫אמרתי שזה פשוט צץ לי,‬ ‫כמו ״נפלאות התבונה״.‬
‫״זה פשוט הופיע.״‬
‫מספיק עם הבולשיט!‬
‫השקר הזה יותר גדול מהשאיפות שלי!‬
‫פחדת!‬
‫פחדתי נורא! זה היה מפחיד נורא!‬
‫מתתי מפחד.‬
‫הוא באמת שלף עליי נשק.‬
‫מה זה?‬
‫ואני האמנתי לו...‬
‫זה בשבילך.‬
‫אין מצב!‬
‫המצלמה של אבא שלך.‬
‫הוא שלח לי אותה לפני שעזב את כוויית.‬
‫אימא. זו התמונה שהראיתי לאימא במטוס.‬
‫כן.‬
‫זאת אותה מצלמת וידאו.‬
‫היא עדיין עובדת.‬
‫מה זה?‬
‫מייקל ג׳קסון.‬ ‫-מייקל ג׳קסון?‬
‫קח את זאת.‬
‫רגע.‬
‫זה הבית שלנו. רגע.‬
‫רגע.‬
‫זה הוא. זה אבא!‬
‫אבא.‬ ‫-באמת?‬
‫כן!‬
‫אימא!‬
‫תראו את אימא!‬
‫מה זה, בלורית?‬
‫היא נראית נפלא.‬
‫היו לי כריות בכתפיים. נראיתי כמו גרנדייזר.‬ ‫-זה נראה כמו מצופים.‬
‫מי אלה?‬
‫הם היו השכנים שלנו בכוויית.‬
‫אלה שבצד היו חברים מהעבודה.‬
‫איזה יופי.‬
‫אימא, חכי.‬
‫תסתכלי. הנה אבא.‬
‫אללה ירחמו.‬
‫יא חביבי...‬
‫רוצים לראות את מייקל ג׳קסון?‬
‫אתה עדיין מסתכל?‬
‫מה קרה, חביבי?‬
‫לא יודע, חשבתי שזה יהיה שונה.‬
‫במקום זה חזרתי לעבודה שפוטרתי ממנה, אימא.‬
‫אבא היה מהנדס טלקומוניקציה.‬
‫הוא היה חדשן. עבד על תקשורת אלחוטית.‬
‫הוא הקדים את זמנו.‬
‫אם הוא היה רואה את הטכנולוגיה של היום,‬ ‫הוא היה יוצא מדעתו.‬
‫אלוהים...‬
‫במקום זה אני מוכר כיסויים לטלפון, אימא.‬
‫תקשיב,‬
‫לאבא שלך היה תואר, זה נכון.‬
‫אבל התואר שלו, כשהוא בא לאמריקה,‬ ‫לא היה שווה כלום,‬
‫כי הוא היה צריך להתחיל מחדש,‬ ‫ולפתוח חנות ״הכול בדולר״.‬
‫אבא שלך כמוך.‬
‫הוא ראה את עצמו דרך עיני העולם.‬
‫ובעיני העולם,‬
‫הוא היה אדם פשוט, עם חנות קטנה,‬
‫ואני מאמינה שזה מה שהרג את הנשמה שלו.‬
‫מפני שהוא היה גאוותן מדי.‬
‫בדיוק כמוך.‬
‫אבל זה מעולם לא היה נכון.‬
‫מפני שהערך שלו, הערך שלנו,‬
‫בא מאללה.‬
‫נראה לך שאכפת לאללה איזה תואר יש לך,‬
‫או איזה דרכון יש לך?‬
‫חמודי,‬
‫העולם תמיד ינסה לפגוע בנו.‬
‫וכשזה קורה, אנחנו מחייכים.‬
‫כי אנחנו יודעים מי אנחנו.‬
‫נכון?‬ ‫-נכון.‬
‫תביא נשיקה.‬ ‫-את מדהימה, אימא.‬
‫תראי.‬
‫זה הקטע שאני אוהב.‬
‫שאללה יהיה איתך.‬
‫אם אבא שלך היה חי,‬ ‫הוא היה גאה בך מאוד.‬
‫תראה.‬
‫תתקשר אלינו כשתנחת. אל תשכח, טוב?‬
‫שאללה ישמור עליכם.‬
‫שאללה יחזיר אתכם בבטחה.‬
‫תשמרו אחד על השני.‬
‫בדיוק קנינו בית בחיפה.‬
‫הוא קטן, אבל...‬
‫יפה. קרוב למים.‬
‫ברוך השם.‬
‫הבא בתור.‬
‫ערב טוב, אדוני.‬ ‫-היי.‬
‫דרכונים.‬
‫ליוסטון.‬
‫תודה.‬
‫מה קורה?‬ ‫-רק רגע.‬
‫ביטחון בבקשה.‬
‫- 6 באוקטובר 2023 -‬
‫תתלבש.‬
‫תירגע.‬
‫מה זה?‬
‫מצלמת וידאו משנות ה־80.‬
‫מה הבעיה? הטלפון שלך קל מדי לשימוש?‬
‫קיבלתי אותה מדוד שלי.‬ ‫היא הייתה של אבא שלי.‬
‫אז זה זבל ישן של אביך?‬
‫מה יש פה?‬
‫צילומים ישנים של המשפחה.‬
‫של אימא ואבא שלי, טוב?‬
‫היי. אל תעשה את זה.‬
‫זאת ההקלטה היחידה של אבא שלי.‬
‫אל תעשה את זה, בבקשה.‬
‫בבקשה אל תעשה את זה.‬
‫אופס.‬
‫העולם תמיד ינסה לפגוע בנו.‬
‫וכשזה קורה, אנחנו מחייכים,‬
‫כי אנחנו יודעים מי אנחנו.‬
‫הם שרים. זה חמוד.‬
‫הם שרים קריוקי בבית שלי.‬
‫אבא שלי מצלם כאילו זאת חתונה.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬