‫- בפרקים הקודמים -‬
‫מלאני?‬
‫אמרו לי שאמות בעוד יומיים.‬
‫מי אמר לך את זה?‬ ‫-אתה.‬
‫את אומרת לי שאת מדברת עם בחור מהעתיד‬
‫ושאת היחידה בעולם שיכולה לדבר איתו?‬
‫אני רוצה שתקבלי עזרה.‬
‫הוורטקס הוא הסיכוי היחיד שלי לחיות.‬
‫חשבת מה יקרה אם תצליח? אם תציל אותה?‬
‫אני לא יכול לתת לה למות.‬
‫אם תלך, אני אעזוב עם סאם.‬
‫לודו במצב נורא. לא אוכל ולא ישן.‬ ‫הוא אובססיבי.‬
‫- המפקד א' לה גוף -‬
‫יש לכם 4 קורבנות! כמה אתם צריכים?‬
‫לא יודע מה קרה.‬ ‫יסמין בן סאלם, המפקדת שהחליפה את לה גוף.‬
‫היא נרצחה ב-2001. אותה טבעת, אותו רוצח.‬
‫הן הכירו את הרוצח.‬
‫יש את אורסה.‬ ‫-אורסה התובע?‬
‫ה"נ' + ז'" על החוף.‬ ‫שמו הפרטי של אורסה הוא ניקולא.‬
‫לא שמעתי על אורסה ויסמין.‬ ‫היא התעניינה יותר בנתן.‬
‫בנתן?‬
‫מה עשית בלילה שבו זואי לוי מתה?‬
‫אין מצב שאתה רציני.‬
‫מל! בואי, אני אקח אותך הביתה.‬
‫אני צריכה להיות לבד.‬ ‫-איך שאת רוצה.‬
‫לודו? זה ממש מוקדם.‬ ‫-אני יודע שהיא כאן. אני רוצה לדבר איתה.‬
‫היא לא כאן.‬
‫בסדר, מלאני!‬ ‫-אני אומרת לך שהיא לא כאן. היא יצאה מוקדם.‬
‫אז היא כן הייתה כאן.‬
‫כן, אבל היא יצאה מוקדם למשרד.‬ ‫היא מאחרת בהגשת תיקי החקירות שלה.‬
‫בסדר. כשתראי אותה, בבקשה תגידי לה‬ ‫שהיא לא יכולה לעשות את זה.‬
‫היא לא יכולה להסתלק בלי להגיד כלום.‬ ‫חיכיתי לה ער כל הלילה.‬
‫מה עם ז'ולייט? היא לא איתך?‬ ‫-השארתי אותה עם אמא שלי.‬
‫תוכלי בבקשה להגיד לה?‬
‫כן, אבל אני לא חושבת שהיא רוצה לדבר איתך.‬
‫חרא.‬
‫טוב, בבקשה. תגידי לה שאני מצטער.‬
‫שלא הייתי צריך להגיב ככה. הייתי אידיוט.‬ ‫תגידי לה שאני אוהב אותה, בסדר?‬
‫היא אהבת חיי. אני משתגע בלעדיה.‬
‫בבקשה, תגידי לה?‬
‫אני אגיד לה.‬
‫תודה.‬
‫סליחה, איחרתי אתמול. אני מצטער.‬
‫גילית משהו על אורסה?‬
‫טעיתי לגביו. זה לא הוא.‬
‫זה נתן.‬
‫נתן.‬
‫לא. זה בלתי אפשרי. זה אורסה.‬
‫זה נתן.‬
‫הייתי במציאות המדומה שלך, ואני…‬
‫בדקתי הכול פעמיים. זה הוא.‬
‫הוא שיבש ראיות בזירת הפשע.‬ ‫הוא סירב ללבוש כפפות.‬
‫הוא שיקר לנו מההתחלה.‬ ‫הוא הכיר את כל הקורבנות.‬
‫הוא בגד בפלו עם יסמין בן סאלם.‬
‫אין לו אליבי לרצח של זואי לוי,‬ ‫והיה במועדון הגלישה של נולוון.‬
‫הוא החבר הכי טוב שלך. אנחנו מכירים שנים.‬
‫אין מצב שהוא יעשה את זה! זה לא הוא.‬
‫אם הוא היה הורג אותי‬ ‫ואת הנשים האלה, היית יודע!‬
‫גם אני לא רציתי להאמין.‬
‫אבל זה הוא. אין ספק.‬
‫למה שהוא יהרוג אותי?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אנחנו חברים. אף פעם לא עשיתי לו משהו רע.‬
‫אני לא מבינה.‬ ‫זה לא הגיוני. זה לא יכול להיות.‬
‫גם אני לא מבין את זה.‬
‫אולי הוא מאוהב בך.‬
‫את זוכרת שכשנפגשנו, הוא מיד נדלק עלייך.‬
‫הוא כעס עליי במשך שבועות.‬
‫אף אחד לא הורג מישהו כי הוא מאוהב בו.‬ ‫היינו שמים לב אם הוא היה משוגע!‬
‫כנראה לא ראינו.‬
‫הוא זה ששכנע אותי שזאת הייתה תאונה.‬
‫עבדתי כל הלילה והכנתי תיק נגדו.‬
‫שלחתי אותו ללה גוף. אני אשכנע אותו.‬
‫אנחנו נתפוס את נתן.‬ ‫-בגאן?‬
‫אתה יכול לצאת, בבקשה?‬ ‫-מה?‬
‫אני חייב ללכת.‬ ‫-לא! לודו, אל תעזוב עכשיו.‬
‫בגאן, צא החוצה מיד!‬
‫לא, בבקשה!‬ ‫-אני אחזור מיד, אני מבטיח.‬
‫אנחנו יודעים מי זה עכשיו.‬ ‫-לא! לודו… לא!‬
‫בוס?‬
‫קומנדר, אני מבקש ממך להחזיר את המשקפיים.‬
‫מרגע זה, אינך ממונה על החקירה.‬
‫- וורטקס -‬
‫משטרה.‬
‫זאת מלאני בגאן. אפשר לדבר עם בעלי?‬
‫אעביר אותך.‬
‫כן, מל? זה נתן.‬
‫איפה לודו?‬ ‫-הוא במעקב. הוא יהיה עסוק היום.‬
‫יש בעיה?‬ ‫-לא, הכול בסדר.‬
‫בטוחה? את נשמעת מוזר.‬
‫כן, אתקשר אחר כך.‬
‫רגע. פלו סיפרה לי שהמצב לא ממש טוב כרגע.‬
‫לא נראית בסדר כשנתקלתי בך אמש.‬
‫הדאגת אותי.‬
‫רוצה שאקפוץ?‬ ‫-זה בסדר.‬
‫את בטוחה? זאת לא בעיה. איפה את עכשיו?‬
‫לא, אין צורך.‬
‫- תיק ז' לוי -‬
‫אני מוציא אותך לחופשה מיוחדת של יומיים.‬
‫אבל קראת את התיק ששלחתי לך?‬ ‫-כן.‬
‫קפטן לרווא דיווח לי הבוקר‬ ‫שבאת אליו הביתה באמצע הלילה,‬
‫ושהאשמת אותו שהוא הרוצח הסדרתי.‬
‫לא הערכנו כראוי‬ ‫את ההשפעה שתהיה לחקירה עליך.‬
‫אתה עדיין מחפש אשם במותה של אשתך.‬
‫אבל עברת את הגבול.‬
‫אתה מסכן את כל החקירה.‬
‫בוס, הוא שיקר לנו.‬
‫הוא שכב עם יסמין.‬
‫כן, אני יודע. בסדר. אמרת את זה.‬
‫לרווא היה צריך להגיד לנו.‬
‫ומה עם האגרוף? מועדון הגלישה?‬
‫לפחות תבדוק את האליבי שלו, לעזאזל!‬
‫תפסיק, לעזאזל! זה מספיק!‬
‫הוא רוצה שאשלם‬ ‫על טעות פרוצדורלית בת 20 שנה.‬
‫כן, חשבתי שלמלאני הייתה תאונה.‬ ‫בדיוק כמו כולם כאן.‬
‫יופי, אז נוכל להשוות את הדנ"א שלך.‬
‫לא כדאי שהוא ייפגש עם פסיכולוג?‬ ‫הוא צריך עזרה.‬
‫תירגע, בגאן!‬
‫בגאן, תירגע!‬
‫בסדר, תעזבו אותי.‬
‫זה הוא, בוס.‬
‫לא קל לי להאשים את החבר שלי.‬
‫אין לך מה להגיד?‬
‫לודו? המשקפיים.‬
‫תן אותם.‬
‫- תיק חקירה‬ ‫קורבן: מלאני בגאן -‬
‫- מלאני בגאן‬ ‫17/7/1998 -‬
‫זה לודו, ממחלק הפשיעה.‬ ‫אני צריך משהו בדחיפות.‬
‫אם אגיע עכשיו, אוכל לקבל‬ ‫תוצאות דנ"א אחר הצהריים?‬
‫כן? נהדר. תודה רבה.‬
‫שמי מלאני בגאן. אני בת 28.‬
‫אני גרה בפלוזנה.‬
‫אני שופטת חוקרת בבית המשפט בברסט.‬
‫אם אתם צופים בווידאו זה,‬ ‫זה אומר שאני מתה.‬
‫נרצחתי על ידי נתן לרווא.‬
‫הוא דחף אותי מהצוק בחוף קורסן‬
‫ב-17 ביולי 1998, ב-11 בבוקר.‬
‫ואני לא אהיה היחידה.‬
‫ראית מה נתן שלח לי?‬
‫איך את מרגישה?‬
‫אני יכולה לבקש ממך משהו חשוב?‬
‫תוכלי לשמור את זה בשבילי?‬
‫מה זה?‬
‫תבטיחי לי שתיתני את זה ללודו.‬ ‫תיתני לו את זה מחר בערב.‬
‫את מדאיגה אותי.‬ ‫למה שלא תיתני לו את זה בעצמך?‬
‫את לא עוזבת אותו, נכון?‬ ‫את כן. היא עוזבת אותו.‬
‫נתן יהרוג אותי.‬
‫זה נשמע מטורף לגמרי, אבל זה נכון.‬
‫מחר ב-11 בבוקר.‬
‫הסברתי הכול בקלטת הזאת.‬
‫נתן?‬
‫נתן יהרוג אותך?‬
‫על מה את מדברת?‬ ‫-הוא מאוהב בי.‬
‫את צוחקת?‬
‫הוא משוגע. לא הייתי צריכה להכיר לך אותו.‬
‫למה את חושבת שהוא מאוהב בך?‬ ‫מל, אני יודעת ששלומך לא טוב.‬
‫שיש לך קשיים עם לודו.‬ ‫אבל את קולטת שאת מדברת שטויות?‬
‫את חייבת להפסיק להיפגש איתו.‬ ‫בבקשה, את בסכנה איתו.‬
‫מה הבעיה שלך? את צוחקת עליי?‬
‫היחסים שלך בזבל, אז את רוצה להרוס גם לי?‬ ‫כי אני לא רווקה יותר?‬
‫לא, פלו. אני נשבעת.‬ ‫הוא משקר לך. הוא מתמרן…‬
‫מי את חושבת שאת?‬ ‫את לא בילית איתו את הלילה!‬
‫את לא זאת שהוא שלח לה פרחים!‬
‫את זקוקה לעזרה. תשאירי את הקלטת אצלך.‬
‫- 16 ביולי -‬
‫- תיק חקירה: מ' בגאן -‬
‫אזור C.‬
‫נטרל אבטחה.‬
‫מה קרה?‬
‫נתן הוריד אותי מהחקירה.‬
‫החלפתי את משקפי ה-VR‬ ‫מהתיק של זואי לוי עם שלך.‬
‫העניין הוא ש…‬
‫אני לא יודע כמה זמן יש לנו.‬ ‫הם ישימו לב מתישהו.‬
‫בכל מקרה, זה נגמר.‬
‫אם נתן באמת רוצה להרוג אותי, הוא יעשה זאת.‬
‫לא. ממש לא!‬
‫את יודעת שזה נתן. זה יתרון עצום.‬
‫את אפילו יודעת מתי. מחר, ב-11 בבוקר.‬
‫את תוכלי להתגונן.‬
‫האקדח שלי אצלך.‬
‫זאת תהיה הגנה עצמית.‬
‫אני לא יכולה להרוג.‬
‫מלו, זה הוא או את.‬ ‫אל תיתני לו לעשות את זה.‬
‫זה נאיבי, אבל…‬
‫בשלב מסוים, חשבתי שהוורטקס נפתח למעננו.‬
‫כדי ששנינו נציל אותי.‬ ‫-כן.‬
‫אבל טעיתי.‬
‫זה רק צירוף מקרים.‬ ‫-לא!‬
‫לא. זה לא צירוף מקרים.‬ ‫-אני רוצה לראות את ז'ולייט.‬
‫זה בלתי אפשרי. אין לנו זמן.‬ ‫היא לא יודעת מה קורה.‬
‫אולי זאת הפעם האחרונה שנתראה.‬ ‫זאת ההזדמנות היחידה שלי.‬
‫גם אם אשכנע אותה,‬ ‫אני היחיד שיכול לראות אותך. זה לא יעבוד.‬
‫אני רוצה לנסות בכל זאת.‬
‫היא הבת שלי.‬
‫במקומי, גם אתה היית רוצה לראות אותה.‬
‫זאת משאלתי האחרונה.‬
‫בסדר.‬
‫- לנתן היה רומן עם יסמין.‬ ‫הוא שיבש את זירת הפשע. -‬
‫- הוא הסיק שהרצח היה תאונה. -‬
‫סיימת לבדוק את השיחות הנכנסות של זואי לוי?‬ ‫-לא. זה בטיפול.‬
‫למה לא סיימת?‬
‫זה התיק של לודו?‬ ‫למה לקרוא את השטויות האלה?‬
‫למה לא סיפרת ששכבת עם בן סאלם?‬ ‫-אמרתי לך. זה לא היה משנה כלום.‬
‫לעזאזל, גם את?‬
‫אתה היית הבחור הנשוי?‬
‫חיפשנו אותו במשך ימים.‬
‫זה היה לפני 24 שנים, בסדר?‬ ‫אני לא מתגאה בזה שבגדתי באשתי.‬
‫את מבינה את זה?‬
‫אני מבינה.‬ ‫-אז בסדר.‬
‫אם לודו היה יודע, אולי הוא לא היה מתחרפן.‬
‫הוא רוצה להאשים מישהו.‬ ‫הוא ממשיך לחפש, אבל לא מוצא.‬
‫עכשיו אני האשם. הוא יצא מדעתו, נכון?‬
‫בסדר.‬
‫יודעת מה? תקראי את התיק אם את רוצה.‬
‫אני אנסה למצוא את מי שעשה את זה.‬
‫לרווא.‬
‫מה? מה קורה?‬
‫חרא, אני לא מאמין.‬
‫לא, תבטלו את בדיקת הדנ"א.‬ ‫קומנדר בגאן כבר לא ממונה על החקירה.‬
‫כן, תבטלו אותה.‬ ‫מעכשיו, הכול עובר דרכי, ברור?‬
‫אתם מתחילים לעצבן אותי!‬
‫אל תשכחי לתת לה גם משככי כאבים.‬
‫תודה.‬ ‫-ז'וז'ו?‬
‫תסלחי לי.‬
‫אבא, מה אתה עושה כאן?‬
‫אני צריך לדבר איתך.‬ ‫-אני עובדת.‬
‫זה חשוב.‬
‫אין לי זמן להזיות שלך.‬
‫פרוונה התקשרה.‬
‫אני חושבת שאתה עובר התקף פסיכוטי.‬
‫לא. ממש לא.‬ ‫-חשבת שהתגברת על מותה של אמא אבל אתה לא.‬
‫נכון, אמרתי שאני רוצה שתמצא את הרוצח,‬ ‫אבל זה רעיון רע.‬
‫לא היית צריך להיות מעורב בזה.‬ ‫-בסדר.‬
‫תדבר עם פסיכולוג, אתה צריך עזרה.‬
‫את מוכנה להקשיב לי לרגע?‬
‫אמא רוצה לדבר איתך.‬
‫בסדר. תקשיבי.‬
‫אני יודע שזה נשמע מטורף לגמרי.‬
‫אני אפילו לא מבקש ממך להאמין לי.‬ ‫אני לא יכול להסביר את זה.‬
‫אבל העובדה היא שברגע זה,‬
‫אמא נמצאת על החוף,‬
‫בוורטקס, והיא מחכה לך.‬
‫אתה מקשיב למה שאתה אומר?‬
‫כן, אני יודע. אני מסכים איתך לגמרי.‬
‫אבל אפילו אם יש סיכוי של אחד למיליארד‬
‫שמה שאני אומר לך הוא נכון,‬
‫לא כדאי לקחת אותו?‬
‫פרוונה היא אמא שלי.‬
‫- בית החולים האוניברסיטאי האזורי -‬
‫קים?‬ ‫-קראתי את התיק שלך.‬
‫אני לא אומרת שאני מסכימה עם הכול,‬ ‫אבל אני מודה שזה הרבה.‬
‫לעזאזל, תודה.‬
‫נדע בקרוב. ביקשתי בדיקת דנ"א.‬ ‫התוצאות אמורות להגיע.‬
‫נתן ביטל את בדיקות הדנ"א.‬
‫זה הוא, קים. זה הוא, בטוח.‬
‫למה שיעשה את זה אם אין לו מה להסתיר?‬ ‫-לא יודעת. אין לי מושג.‬
‫טוב, תקשיב.‬
‫בוא נגיד שזה נתן.‬
‫בטח יש לו עוד טלפון‬ ‫כדי שלא נעלה על עקבותיו.‬
‫אני אעשה חיפוש אצלו בבית.‬
‫מה?‬ ‫-כן, אני צריכה לדעת עכשיו.‬
‫אתקשר אם אגלה משהו.‬
‫אני כאן רק כדי להוכיח שאתה מדמיין דברים.‬
‫כשנסיים, אתה מבטיח שתראה פסיכולוג?‬
‫אבא, מה עשית לעזאזל?‬
‫כשתרכיבי אותם,‬ ‫את תמצאי את עצמך בחוף קורסן, בסדר?‬
‫תיזהרי לא להיתקל במשהו‬ ‫כי את תאבדי את תחושת הסביבה שלך.‬
‫זאת זירת פשע. אז יש גופה.‬
‫נראה לי שאני אסתדר.‬
‫מה את רואה?‬
‫אני רואה…‬
‫את החוף.‬
‫את הגופה.‬
‫את נתן.‬
‫עצור.‬
‫אזור C.‬
‫את רואה אותה עכשיו?‬
‫לא.‬
‫יקירתי.‬
‫מצטערת, אני…‬
‫אני לא יודעת איפה להתחיל.‬
‫זה לא ייתכן.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫איך זה קורה?‬
‫זה עולם מקביל?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫גם אני לא האמנתי שזה קורה, אבל הנה אני.‬
‫אני רואה אותך.‬
‫אנחנו מדברות זו עם זו.‬
‫את יפהפייה.‬
‫יש לך את השרשרת שלי.‬
‫כן.‬
‫מצאתי אותה באחת הקופסאות, עם הטבעת שלך.‬
‫זאת אומרת… הטבעת.‬
‫סבתא שלי נתנה לי‬ ‫את השרשרת הזאת כשמלאו לי שבע.‬
‫קרעתי אותה באותו יום. כל כך בכיתי,‬ ‫אז היא תיקנה אותה עם חוליה מזהב.‬
‫חשבתי שהיא תמיד הייתה ככה.‬
‫אני שמחה שאת עונדת אותה.‬
‫אבא סיפר לי שאת רופאה.‬ ‫-כן.‬
‫אני מתמחה בגינקולוגיה.‬ ‫-זה נהדר.‬
‫מה שכנע אותך ללכת על זה?‬ ‫-פרוונה.‬
‫אשתו של אבא, היא אחות.‬
‫זה טוב.‬
‫אתן מסתדרות?‬
‫אני מצטערת, זה ממש מוזר.‬
‫מצטערת. אני מבינה.‬
‫אני כל כך אוהבת אותך.‬
‫אם היית יודעת כמה כואב‬ ‫להסתכל על התינוקת הקטנה שלי.‬
‫לדעת שאני לא אוכל להיות שם בשבילך.‬
‫אני כל כך רוצה לראות אותך גדלה.‬ ‫לראות אותך הולכת.‬
‫לשמוע אותך קוראת לי "אמא".‬
‫להיות שם ביום הראשון שלך בבית הספר.‬ ‫כשאת חולה. עצובה.‬
‫כשאת מתאהבת.‬
‫אבא אמר שיש לך מישהו. חבר?‬
‫יש לי חברה.‬
‫קוראים לה נואמי.‬
‫בסדר.‬
‫אז את לא רוצה ילדים?‬
‫כן, אבל…‬
‫מצטערת, אני לא יכולה לעשות את זה.‬ ‫-סליחה.‬
‫זה לא אמיתי.‬ ‫-ז'ולייט.‬
‫אני לא יודעת מי את!‬ ‫-חכי!‬
‫ז'וז'ו? ז'וז'ו, את בסדר?‬
‫תעזוב אותי בשקט!‬
‫היי, מותק, מה קרה? מה קרה?‬
‫לא הייתי צריכה לבוא.‬
‫למה את אומרת את זה?‬
‫אני לא יודעת איזה משחק אתה משחק,‬ ‫אבל זה מטורף.‬
‫מטורף לגמרי.‬
‫אמא מתה.‬
‫היא מתה! תכניס את זה לראש שלך!‬
‫על מה דיברתן?‬ ‫-תעזוב אותי בשקט!‬
‫מה קרה?‬
‫הייתי ממש מוזרה.‬
‫אני לא יודעת מה נכנס בי. אני טיפשה לגמרי.‬
‫לא סיפרת לי שהיא אוהבת בנות.‬ ‫-לא חשבתי על זה.‬
‫נתפסתי לא מוכנה כשהיא סיפרה לי. הגבתי רע.‬
‫גם אני הגבתי כמו אידיוט כשהיא סיפרה לי.‬
‫אתה יכולת לתקן את זה.‬
‫היי, את ראית אותה. את דיברת איתה.‬
‫את מבינה? זה לא ייאמן. זאת הזדמנות מדהימה.‬
‫אמרת לה שאהבת אותה?‬
‫זה כל מה שהיא הייתה צריכה לשמוע.‬
‫תודה שטיפלת בה כל כך יפה כל השנים האלה.‬
‫את תראי, מחר, כל זה לא יקרה.‬
‫הכול ייעלם.‬
‫את תחיי. את תוכלי לראות אותה גדלה.‬
‫לא, אני לא אראה אותה גדלה.‬ ‫אני יודעת את זה.‬
‫צילמתי וידאו‬ ‫שבו הסברתי איך נתן יהרוג אותי.‬
‫זאת הוכחה.‬
‫אני אתן אותה להקטור.‬ ‫-לא.‬
‫ככה, תוכל להציל את האחרות.‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫תישארי עוד קצת.‬
‫אני צריכה לאסוף את ז'ולייט.‬
‫ואתה צריך ללכת הביתה לפרוונה.‬
‫בפעם האחרונה שראיתי את לודו אנחנו רבנו.‬
‫אני לא רוצה שזה ייגמר ככה.‬
‫בעשרת הימים האחרונים הייתי פה או בעבודה.‬
‫אני מרגישה שבזבזתי את כל הזמן הזה.‬ ‫הייתי צריכה להיות איתם.‬
‫אין לי חרטות.‬
‫היי, פורסט!‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫גם אני.‬
‫אז?‬
‫זה הצליח?‬
‫אפשר לנסוע, בבקשה?‬
‫- אבא -‬
‫זה התא הקולי של ז'ולייט בגאן.‬ ‫אנא השאירו הודעה. תודה.‬
‫כששומעים צליל, זה אומר שזה מוכן.‬
‫זהו זה.‬
‫לימדתי אותך כל מה שאני יודעת על אוכל.‬
‫את,‬
‫את תאכלי צנצנת תרד קטנה של סבתא.‬
‫יש לך מזל!‬
‫שמעת?‬
‫תראי!‬
‫תראי מי כאן, מותק!‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫רציתי לומר שגם אני מצטערת.‬
‫לא התכוונתי להדאיג אותך אתמול.‬
‫אתה צודק. אני אדבר עם מישהו.‬
‫מעולה.‬
‫לא תחזרי לחוף הזה?‬
‫לא.‬
‫ו…‬
‫מה שראית שם?‬ ‫מה שסיפרת לי עליו אתמול?‬
‫סתם הזיה. אני לא יודעת.‬
‫לא ייתכן שזה אמיתי.‬
‫שנאכל?‬
‫כן.‬
‫מכאן, גברתי.‬
‫ו…‬ ‫-הרגליים הקטנות האלה.‬
‫אנחנו חוגגים משהו?‬ ‫-לא, סתם התחשק לי.‬
‫בסדר.‬
‫נהדר.‬
‫יש לזה ריח טוב.‬
‫בישלת?‬
‫לא, אל תדאג.‬ ‫זה היה קפוא. אני רק חיממתי.‬
‫איזו הקלה. כבר דאגתי.‬
‫את תיהני מזה!‬
‫את יודעת מה נעשה היום?‬
‫אנחנו ננסה לא לעשות בלגן כשנאכל.‬
‫נכשלתי. את ניצחת.‬
‫יש לך שיערה אפורה.‬ ‫-את עובדת עליי.‬
‫לא.‬
‫באמת? כבר?‬
‫אל תדאג, זה יתאים לך.‬ ‫אתה תיראה כמו שון קונרי.‬
‫"הלו, פוסי."‬
‫זה כל מה שיש לי בתור שון קונרי.‬
‫כן? טוב, זה משהו.‬ ‫-כן.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫מה?‬
‫אלוהים, את נראית ממש עייפה, ז'ולייט.‬
‫זמן ללכת לישון.‬
‫כמה חבל, היינו שמחים לבלות את הערב איתך,‬
‫אבל נראה שאת רוצה להשאיר אותנו לגמרי לבד.‬
‫את נראית מותשת. העיניים הקטנות‬ ‫והעייפות האלה, מסכנה שכמותך.‬
‫לא נורא. נשכיב אותך לישון.‬
‫כן. לילה טוב!‬
‫כן. זה נכון.‬ ‫טוב, כן, הגיע הזמן לישון, אני מבטיחה לך.‬
‫כבר הורדת את ה…‬
‫כן.‬
‫מה?‬
‫לודו?‬
‫אתה לא זוכר איפה שמת אותו?‬ ‫-לא.‬
‫אולי אבא יודע. למה שלא נשאל אותו?‬
‫טוב, אבא, כבר אמרתי לך.‬
‫יש לו הרבה עבודה כרגע.‬ ‫בוא נעזוב אותו בשקט, בסדר?‬
‫כן, בסדר. מתי נוכל לחזור הביתה?‬
‫תנחש איפה מצאתי אותו.‬
‫מאחורי הספה, איפה שהוא צריך להיות, נכון?‬
‫תקשיב, נתראה בעוד שעה, בסדר? נשיקות.‬
‫תפסיק לצלם אותי!‬ ‫תמשיך עם מה שאתה אמור לעשות!‬
‫אנחנו לא נקרא לו רומיאו.‬ ‫-רומיאו זה שם לא רע.‬
‫אנחנו לא נקרא לו רומיאו.‬ ‫-בכל אופן, זאת תהיה ילדה.‬
‫איזה באסה!‬
‫פרוונה?‬
‫- אגאת ברטין -‬
‫המנוי שאליו חייגתם אינו זמין.‬ ‫אנא השאירו הודעה לאחר הישמע הצליל.‬
‫לודו. זאת אגאת.‬
‫טיפשי להגיד את זה‬ ‫כי השם שלי מופיע על המסך שלך,‬
‫או שאני לא ברשימת אנשי הקשר שלך,‬ ‫אבל אני תכנתי את הטלפונים שלנו…‬
‫בכל מקרה, לודו.‬
‫בתיק של זואי לוי‬ ‫נמצאים המשקפיים הלא נכונים.‬
‫אני מניחה שאתה כבר יודע את זה.‬
‫איזה משחק אתה משחק? אתה מחמיר את המצב.‬
‫אז תחזיר לי אותם הערב.‬
‫בסדר. אני מנתקת.‬
‫- לודו -‬
‫זה אני!‬
‫היי!‬
‫תעצרי את המכונית, לעזאזל!‬
‫עצרי!‬
‫חרא!‬
‫לעזאזל!‬
‫מל! את משוגעת או מה?‬
‫למה אמרת לפלו את השטויות האלה?‬
‫מל, את שומעת אותי?‬
‫אל תתקרב אליי!‬ ‫-חרא.‬
‫מה את עושה עם זה לעזאזל?‬ ‫-תסתלק, או שאירה! אני נשבעת!‬
‫בואי פשוט נירגע, בסדר?‬
‫את יצאת מדעתך. זה אני, תראי!‬
‫קדימה.‬
‫קדימה. תני לי את זה.‬
‫חרא.‬
‫מל! מה את עושה כאן?‬
‫הוא רדף אחריי.‬
‫מי? מי רדף אחרייך?‬
‫והייתי חייבת לירות.‬
‫מה זאת אומרת "לירות"?‬
‫ירית במישהו?‬
‫למה עשית את זה?‬
‫צריך להסתיר את המכונית שלי.‬ ‫-רק רגע.‬
‫למה להסתיר את המכונית?‬
‫תני לי את המפתחות, אני אטפל בזה. תיכנסי.‬
‫בסדר, מל.‬
‫את מוגנת כאן,‬ ‫אבל עכשיו את צריכה לספר לי מה קרה.‬
‫הקטור, אתה צריך לשמור על הקלטת הזאת.‬ ‫-מה? מה יש בקלטת?‬
‫הוכחה, רק ליתר ביטחון.‬ ‫אתה חייב להסתיר אותה.‬
‫תיתן אותה ללודו כשהוא יבקש אותה, בסדר?‬
‫למה שלא תלכי למשטרה? אני אבוא איתך.‬
‫כי זה נתן. הוא שוטר.‬
‫הם לא יאמינו לי.‬ ‫-נתן?‬
‫חכי רגע. נתן? נתן ה…‬
‫החבר של החבר שלך? שהיה אצלכם במשחק הגמר?‬
‫אתה חייב להבטיח לי. בבקשה.‬
‫היי. לודו.‬
‫היי, הקטור.‬
‫אני מצטער שאני מגיע ככה בהפתעה.‬
‫לא. הבן שלך לא הולך למשחק?‬
‫הוא כן. אפשר להיכנס לרגע?‬
‫אין לי הרבה זמן.‬ ‫אני צריך להקפיץ את הילדים.‬
‫זה לא ייקח הרבה זמן.‬
‫טוב, תיכנס.‬
‫זה לא נכון, זה שלי!‬
‫גיום, לואי, תרדו למטה‬ ‫ותנעלו נעליים. אנחנו נאחר.‬
‫אני עדיין שואל את עצמי‬ ‫למה נאבקתי על משמורת משותפת.‬
‫הקטור, אולי זה יישמע מוזר,‬
‫אבל לפני 27 שנה,‬ ‫מלאני אולי נתנה לך קלטת ביום שבו היא מתה?‬
‫לא. לא שאני זוכר. גיום!‬ ‫-הקטור.‬
‫קלטת קטנה.‬
‫מהסוג שפעם השתמשו בהן במצלמות וידאו.‬
‫כן. מצטער.‬
‫היא באה לתת לי קלטת. אבל היא לקחה אותה‬ ‫כשהיא הלכה. אני לא יודע מה היה בה.‬
‫זה היה ביום שבו היא ירתה בנתן.‬ ‫-מה?‬
‫כן. היא באה לכאן.‬
‫היא הייתה מבוהלת.‬ ‫היא חשבה שנתן רוצה להרוג אותה.‬
‫בזמנו, סיפרתי את זה למשטרה.‬
‫ברור, אבל חכה רגע.‬
‫היא ירתה בו… היא פגעה בנתן?‬
‫טוב, כן.‬
‫היא פגעה בו. הוא שכב שבוע בבית החולים.‬ ‫אתה לא זוכר?‬
‫נתן היה בבית חולים ביום שבו היא מתה?‬
‫כן. זאת אומרת,‬
‫נראה לי.‬
‫אתה בטוח שאתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫אבא! בוא!‬
‫תסלח לי.‬
‫אני כבר אראה לכם מה זה! מה קורה כאן?‬ ‫-הוא לקח לי את הכדור!‬
‫- שוקולד, המבורגרים -‬
‫לעזאזל, זה לא היה נ'.‬
‫זה היה ה'.‬
‫קדימה.‬
‫בואו, ילדים.‬
‫אבל אבא, הוא גנב לי את הכדור!‬
‫זה לא נכון! אתה סתם מלשן.‬
‫תגידו שלום לאבא של סאם.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-תזדרזו.‬
‫מצטער, אנחנו צריכים ללכת עכשיו.‬
‫קדימה, תנעלו נעליים!‬
‫זה לא אני, זה הוא. הוא מעצבן.‬ ‫-גיום.‬
‫הנה.‬
‫אם תגידי שהוא ניסה להרוג אותך,‬ ‫אז זאת הגנה עצמית.‬
‫נכון?‬
‫את בסדר?‬
‫את קפואה. אני אביא לך סוודר.‬
‫האמת היא שיש לי סוודר שלך.‬ ‫שכחת אותו בבית הקפה לפני כמה ימים.‬
‫- יומן תקשורת הורים-מורים‬ ‫מלאני סנר -‬
‫תרגום כתוביות: שלמה ליברמן‬