פילוסוף גדול אמר פעם, "העולם הוא ספר
ואלה שלא מטיילים קוראים רק דף אחד".
אני חייב לציין
שקראתי כמה דפים ואני לא מת על הספר.
אני לא שש לטייל מכמה וכמה סיבות.
כשקר מדי...
אני לא מרגיש בנוח.
שחייה בקרח בעירום?
- כן. - זו הזמנה נפלאה.
כשחם מדי, נחשו מה קורה. אני לא מרגיש בנוח.
אני לא יכול לנוע מהר כל כך.
- אבל אני בן 75. - אתה צריך עזרה?
לא, אני מסתדר.
ואולי הגיע הזמן שארחיב את אופקיי.
אלוהים אדירים.
זו הפעם הראשונה שהיד שלי הייתה בתוך תחת של פיל.
הצד החיובי
הוא שאלון במלונות שלא ייאמנו.
בחיי. זה מרהיב.
המלכוד הוא שהסכמתי לטייל גם במה שנמצא מחוצה להם.
- בזהירות. - מה אתה אומר?
- הר יפהפה. - זה הר געש.
זה הר געש?
עולם שבמשך כל חיי התחמקתי ממנו.
סיידי.
אלוהים אדירים.
אם אשאר בחיים, זה יהיה נפלא.
זו הפעם האחרונה שאני שותה חמש כוסות וודקה עם פיני.
מבחינתי, נסיעה לטוקיו לא הייתה אפשרות מעולם.
יש לי חששות.
פערים תרבותיים שלא גישרתי עליהם מעולם.
מזון אקזוטי מדי שלא אוכל ליהנות ממנו.
מלחמת שפות שאין לי סיכוי לנצח בה.
והעיר מעניקה משמעות חדשה למילה "הומה".
"טוקיו"
בני, דניאל, היה כאן פעמים רבות והוא מהלל את הארץ הזו.
הוא אמר לי שאני חייב לנסוע ליפן
ושאוהב אותה כשאגיע אליה.
אז, בהתאם לפקודות שלו, אנחנו כאן.
אבל אני חיה שונה מאוד מבני.
הוא איש העולם הגדול חסר דאגות ואני זהיר וקונבנציונלי.
קשה לי... למצוא את מקומי ברוב המקומות.
אז בעיר הגדולה בעולם אני מרגיש מוצף במיוחד.
אצטרך טרמפ מאדם שיוכל לעזור לי לנווט בה.
לצערי אני בנוי לנוחות ולא למהירות.
אז בואו נראה איך זה יעבוד.
- היי, יוג'ין. קוניצ'יווה. - קוניצ'יווה.
- תכניס את הדברים לתא המטען. - אין בעיה.
- הבאת את הפמליה שלך. - אלה החבר'ה שלי.
הבחור שיראה לי את בירת יפן
נסע מהצד השני של העולם כדי להפוך את העיר הזו לבית.
כן, זה נמוך קצת.
- מצטער. - זו לא מכונית לזקן.
- גודל יפני. - נכנסתי.
- יוג'ין.
- אלבו. - אתה מוכן?
כן, לא אהיה מוכן יותר.
אקח אותך למלון שלך.
מדי פעם ייתכן שאתן גז.
וכשהוא אמר, "אתן גז", הוא לא התלוצץ בכלל.
- איך זה היה? - מפחיד. זה היה מפחיד.
בטוקיו שהייתה פעם כפר דייגים צנוע גרים היום 40 מיליון איש.
אותו מספר אנשים שגר בקנדה ב-0.02 אחוזים מהשטח.
- האמת היא שגם אני מטורונטו, אז... - אתה מטורונטו?
מתי עברת לטוקיו ולמה?
פשוט התאהבתי במשהו שנראה לי כמו עולם אחר.
אלבו הוא לא היחיד.
אחד מעשרה תושבי טוקיו בשנות ה-20 לחייהם נולדו מחוץ למדינה.
אז מה בעיר הזו אתה אוהב כל כך?
בילדותי אהבתי אנימה וסרטים ותוכניות טלוויזיה יפניים.
התיאור הטוב ביותר שלי
הוא שאתה חש נוסטלגיה כלפי מקום שלא היית בו מעולם.
אז לבוא לכאן ולחוות את זה בעצמי,
זה ממש כמו משחק מחשב שקם לתחייה.
אני מרגיש שאני במשחק מחשב עכשיו, למען האמת.
מיליוני האנשים שהפכו את העיר לביתם בטח גילו משהו.
אני סקרן לגלות מה המשהו הזה.
זה מרכז חיי העיר הגדולה בטוקיו.
וואו. זה ענק. תראה את האנשים. תראה את האנשים.
זו דרך מגניבה מאוד להיכנס לעיר שנראית מגניבה מאוד.
- נקיף את זה והגענו. - זה היה משהו מיוחד.
וואו.
- אולי נוכל להגביה אותה קצת. - רק בשבילך.
תודה רבה. זה היה מעולה.
בימים הקרובים
אלון מאחורי חזית סורגי המתכת המקושטת הזו במלון הושינויה.
זה שילוב של מותרות, של היי-טק ושל פשטות יפנית מסורתית,
בדומה לעיר עצמה.
- שלום. - שלום. ברוך הבא להושינויה, טוקיו.
- תודה. - חלוץ את הנעליים כאן, בבקשה.
מזל שאני לא נועל מגפי ברך עם שרוכים.
אני מבין שזו מסורת, אבל המחסור בנעליים
מעורר בי חרדה מסוימת לגבי מצב הגרביים שלי.
- ערב טוב. - היי.
שמי יוקה ואשמח להראות לך את המלון.
כן, בואי נעשה את זה.
המלון הוא ריוקן בן זמננו,
אכסניות יפניות מסורתיות ששגשגו לפני 400 שנה.
מר יוג'ין לוי ברוך הבא להושינויה, טוקיו! -
יש לנו תריסי שוג'י יפניים וגם רצפות טטאמי.
נחמד מאוד. ושמתי לב שנראה שהמיטה על הרצפה.
- אתה נראה מזועזע קצת. - לא, אני לא אומר שזה עלול להיות בעייתי...
לאדם בגילי.
אבל זה עלול לדרוש גמישות...
בואי נאמר, כדי לקום מהמיטה.
אז כאן השירותים שלנו.
יפנים אוהבים אמבטיות.
השירותים שלנו כאן.
זה כמו שיש כאן חבר קטן, מה?
יוקה, תודה על הסיור.
- אני מקווה שתיהנה מהשהות שלך כאן. - אני בטוח שאיהנה.
אבל ראשית, אקדיש קצת זמן להתרגל לשירותים האלה.
זה מורכב קצת.
אני לא סומך על אסלה שהיא ורסטילית יותר ממני.
כאן כתוב "לחץ". זה מפחיד.
אתה לא יודע אם זה דוחף אותך למעלה או שואב אותך למטה.
יש כאן משהו שכתוב עליו "תנוחה".
אני לא יודע אם נוזפים בך על תנוחה לא נכונה
או שאולי נשמע זמזם.
אני חושב שבטוקיו יש שילוב של ישן וחדש.
החדר הוא בסגנון זן. זה נחמד מאוד.
יש תריסים יפניים בחלון,
אך יש אסלה רובוטית,
וזה השילוב שאני חושב שאנווט בו ביפן.
אבל עכשיו עליי לנווט לפגישה נוספת עם אלבו.
זה בר ששמו השיגומי.
הוא הזמין אותי לסנקקו צ'יטאי.
אחד האזורים המעטים בטוקיו שטרם עברו חידוש.
כרגע, הוא זקן ומוזנח קצת.
אני מזדהה איתו.
יש כאן תחושה של סמטה. אני לא יודע לקרוא את השלטים.
אני לא בדיוק יודע איפה אנחנו.
יוג'ין, הגעת.
זה ידידי מאסה.
- נעים מאוד. - היי. נעים מאוד.
הוא החבר היפני שלי. בוא נתחיל בכמה משקאות.
כן, הוא שותה בירה יפנית ואני שותה ויסקי וטוניק.
אתה תהיה מסוכן.
- אשתה בירה יפנית. - בסדר.
כך נראית סצנת הברים באזור הזה.
מדליקה מאוד עם צעירים רבים שאני עכשיו אחד מהם.
כן. אריגטו.
- יופי של יפנית. - כן.
אז כשאנחנו שותים בירה, אנחנו נוהגים לומר "קנפאי".
- קנפאי זה לחיים.
- קנפאי. - כן.
קנפאי.
- מאסה, במה אתה עוסק? - אני עובד משרד.
המילה ביפנית היא סררימן...
- בסדר. - התרגום המילולי הוא "איש משכורת".
שמעתי ששעות העבודה כאן מטורפות.
היפנים נוטים למצוא חלק מהזהות שלהם
במקום העבודה.
- זה הופך לשבט שלהם. - בסדר.
אחרי העבודה אתה צריך לצאת לשתות איתם.
לפעמים ממשיכים עד הבוקר הבא.
די!
אתה צריך לצאת עם הבוס שלך ולשתות כל הלילה?
- כן. - זה די נפוץ.
האיזון בין העבודה לחיים קשה לפעמים לאנשים רבים כאן.
היקיסובה הגיע.
התחילו לאכול, חברים.
כשמקבלים נודלס, עושים כך.
- שואבים בקול רם. - שואבים את המזון בקול רם.
כך הטעם עולה במעלה האטריות.
הסיבה השנייה היא שכך השף יודע שאתה נהנה מהארוחה שלך.
במקום להגיד, "סליחה, זה טעים מאוד",
- מודיעים לו בעזרת צליל... - האכילה שלך.
השאיבה.
זה דבר שייקח לי זמן מה להתרגל אליו.
זה טעים לו מאוד.
עבודה טובה.
ניסיתי לעשות את זה. זה לא קל.
אני מרגיש שאם אשאב חזק מדי, איחנק למוות.
זו דרך רעה למות... לשאוב אטריות.
אתה לא רוצה שזה יהיה כתוב בהספד שלך.
עבודה טובה.
האמת היא שאני מת על המקום הקטן הזה.
אני גר כאן כבר 12 שנה ואני עדיין מרגיש כמו שאתה מרגיש היום.
יש המון פרטים קטנים ומרתקים בחיים ביפן.
בכל יום אני מקלף עוד שכבה של הבצל.
אני בעד.
- קנפאי. - קנפאי.
ברוך הבא ליפן, יוג'ין.
לפני 154 שנה קיוטו הייתה בירת יפן
עד שהקיסר החליט לעבור לעיר אדו
ושינה את שמה לטוקיו, כלומר "הבירה המזרחית".
אם היא טובה מספיק לקיסר, היא טובה מספיק בשבילי.
היה לי נוח מאוד לישון במיטת הפוטון שלי.
לקח לי כעשר דקות לקום מהמיטה,
אבל אתם יודעים, אני זקוק להתעמלות, אז זה טוב.
אני שמח לחקור את העיר.
אשמח להיות מסוגל לחזור ולהגיד לבני דניאל,
"בסדר, כל מה שאמרת לי על טוקיו, אני מסכים בהחלט.
זו עיר מטורפת. כל מה שאתה אהבת, גם אני אהבתי".
מכיוון שהיא משתנה כל הזמן,
טוקיו תוארה כעיר חסרת זיכרון,
זה ציטוט של אדם... ששכחתי את שמו.
וואו. זה נראה מדהים בפנים.
זו יפן העתיקה מבחינתי.
עם אוכלוסיית הנוסעים הגדולה בעולם,
לא מפתיע שבטוקיו נמצאת גם התחנה העמוסה ביותר.
אז בארץ שהעניקה לנו את רכבת הקליע
ואת המכונית החשמלית הראשונה בייצור המוני,
התחבורה שהמלון סיפק לי הייתה מפתיעה.
- שלום. - שלום.
- מה שלומך? יוג'ין. - יוג'ין-סאן, נעים מאוד.
- זה קיי. - קיי.
- המכונית שלך מוכנה. - איזה קטע.
אני ממש מופתע שריקשות הן עדיין כלי תחבורה שקיים
בעיר מודרנית כמו טוקיו.
כן. עכשיו הן משמשות רק כאטרקציה תיירותית.
- העבודה שלך כיפית? - כן, כיפית מאוד.
- כי הרגשתי רגשות אשם. - אל תרגיש כך.
- נולדתי לרוץ. - אני מת על זה.
"נולדתי לרוץ." ואני נולדתי לשבת.
- כן, בוא... ודאי. - בוא ננסה.
בבקשה, כן, בזהירות.
אני מקווה שהוא יהיה מהיר,
כי חם היום ואני זקוק לרוח.
אחגור לך חגורת בטיחות רק ליתר ביטחון.
כמה מהר אתה רץ?
תישען ותירגע.
אחת, שתיים, שלוש.
אז בוא נצא לדרך.
- עד כה, הכול טוב. - תודה רבה, מר לוי.
אז כמה זמן אתה כבר עוסק בזה, קיי?
זו השנה ה-19 שלי.
מה הייתה הריצה הכי ארוכה שלך?
- אולי שמונה שעות. - שמונה שעות?
לאן נסעת? לקיוטו?
לא.
מה אתה אוהב בעיר הזו?
כן, יש המון דברים לעשות.
כן. כאן בטוקיו.
תרבויות מוזרות ומטורפות. הכול קיים יחד.
עלול להיות מסוכן כאן?
כן, כי אנחנו רצים כשיש סביב מכוניות גדולות כאלה.
כן.
חשוב מאוד שתשמור על הבטיחות בעבודה כאן,
כי לא אצליח לחזור למלון לבד.
לעת עתה, אני יושב, נותן לבן טוקיו, קיי, לכתת רגליים
ולקחת אותי לאחד האזורים התיירותיים העתיקים והפופולריים בעיר, אסקוסה.
אסקוסה נקמיסה שופינג -
- הזמן טס. כן. - הזמן אכן טס. לא ייאמן.
- אריגטו. - לא, זו ממש
הדרך המושלמת לנוע.
- אריגטו. - תודה.
הוא אחת הדמויות הצבעוניות שפגשתי.
נפלא בטירוף.
יחסית לדרך להכיר עיר, זה היה די ייחודי.
אבל אני לא יכול להסתמך על אחרים שיישאו אותי על כפיים,
אז הגיע הזמן להסתובב ברגל.
אני מבחין ששקט מאוד ברחובות.
אף אחד לא צועק,
מכוניות לא צופרות.
זה פשוט לא שגרתי בעיר גדולה כל כך.
וכדי לחשוף את תענוגות אסקוסה,
קבעתי פגישה עם מדריך.
אבל אני מתקשה להאמין שאפגוש אדם צבעוני כמו קיי.
- היי. - קוניצ'יווה.
לא בטוח שזה היה נכון.
שמי סייבר באני.
- ולקרוא לך "סייבר" או... - קרא לי סייבר באני.
- סייבר באני. - כן.
המוניטין של סייבר באני ייחודי לא פחות משמה.
היא ולוגרית תרבות ידועה כל כך שהיא ברשימת ה-30 מתחת לגיל 30 של פורבס אסיה.
אני יוצרת סרטונים ותוכן
על גישור פערים בין המזרח למערב,
אני מלמדת את הקהל את הכללים הלא כתובים בתרבות היפנית.
- אכלת פעם מוצ'י? - מוצ'י?
מוצ'י הם ממתקים יפניים מסורתיים. בבקשה.
- זו נגיסה גדולה. - עכשיו את אומרת לי.
בסדר, יש כלל לא כתוב.
לא אוכלים תוך כדי הליכה.
זה כלל לא כתוב מדהים. צריך להפוך אותו לכלל כתוב.
- שנלך? - כן.
לפני 400 שנה
האזור הזה בעיר היה אזור הבידור ההומה.
אז ראוי בהחלט שאתה כאן. זה כמו הל"א, ההוליווד של יפן.
כיום אנשים מבקרים באזור כשהם לבושים בקימונו
כדי להתחבר לתרבות היפנית.
בכנות, אני מרגיש שלא התגנדרתי מספיק.
עכשיו ניכנס למקדש סנסו-ג'י.
זה המקדש העתיק ביותר בטוקיו.
אנחנו באים לכאן כדי להתפלל, כדי לחלוק כבוד לאלים ולאבותינו.
אנחנו מגלים גם את העתיד שלנו.
אני לא חובב גילוי עתידות.
למה שתרצה לדעת מה יקרה?
אני לא רוצה להתעורר בכל בוקר ולחשוב על יום מותי.
- אז המספר שלך הוא 78. - 78, זה?
מספר 78. עתיד עילאי ומעולה.
קיבלת את הכי טוב.
בסדר. זה לא היה מתוכנן.
זה לא מבוים.
קיבלתי את העילאי והכי מעולה.
- האמת היא... - מה?
יש כלל לא כתוב שאם אתה מקבל את העתיד הטוב ביותר,
זה דווקא גרוע.
למה את אומרת את זה?
למה את אומרת שזה גרוע אחרי ששמחתי כל כך
שקיבלתי את המזל העילאי והמעולה?
כי בחיים יש עליות ומורדות.
לפעמים אתה רק רוצה להיות נורמלי
- בלי עליות ובלי מורדות. - כן.
אז אתה יכול לשמור את זה או להשאיר את זה.
- אני אשמור את זה... - בסדר.
ואקרא את זה שוב ושוב כי זה מעולה כל כך.
אתה בר מזל, יוג'ין.
אני מסכים בהחלט.
מובן שתחזית המזל הטוב הרע שקיבלתי
הדאיגה אותי.
לא תופתעו לגלות שהראש שלי נוהג לחפש אסונות.
אז בעיר שמועדת לאסונות טבע, נחשו לאן נודדות המחשבות שלי.
הייתי ברעידת אדמה בלוס אנג'לס לפני 15 או 20 שנה.
זו הייתה תנועה עדינה ביותר,
התעוררתי, הרגשתי את הכול... אתם יודעים, עושה את זה.
אני חושב שרעידות האדמה כאן אלימות יותר ואני חושב שהן גם רבות יותר.
אני אומר "רבות יותר", אבל זו לשון המעטה.
האמת היא שאני באזור הפעיל ביותר בעולם מבחינה סיסמית.
למה אני כאן?
האם עלול לקרות משהו עכשיו? אני לא יודע.
האוכלוסייה העצומה של טוקיו גרה במקום שבו נפגשים שלושה לוחות טקטוניים,
וזה אומר רעידות אדמה.
העיר גם פגיעה מאוד לשיטפונות ולטייפונים.
אני מקווה שיוג'ין יהיה בסדר. זה עלול להיות די מלחיץ.
איך זה להיות בן טוקיו אמיתי? מיד אגלה.
הסכמתי בחוסר חשק לקבל הזמנה יוצאת דופן של אלבו ושל מאסה.
אני לא יודע אם אני בוטח בהם, למען האמת.
- היי, רבותיי. - היי.
קוניצ'יווה.
זה "מרכז הלימוד הונג'ו לבטיחות בחיים".
תלמידי בתי ספר באים לכאן כדי ללמוד על אסונות טבע.
אם זה טוב מספיק בשביל תלמידים, זה טוב מספיק בשבילי.
יוג'ין, זה טמורה-סאן.
אז כאן תחווה את הרוחות החזקות
שחווים בטייפון אמיתי.
בסדר.
טמורה-סאן ודאי שמע כבר
שאני מומחה ברעידות אדמה.
אז ההכשרה שלי תתחיל בשלב השני
של חוברת ההדרכה לאסונות טבע, טייפונים.
וגם גשם חזק מאוד.
בסדר. זה לא בדיוק מה שציפיתי.
עוצמת גשם ורוח -
אני לא יוצא מהבית בלי לבדוק את התחזית,
אבל מתברר שכאן צריך להיות מוכן לכל מקרה.
ומקבלים גם מגפיים.
למזלי, הם מעניקים לי את כל ציוד הבטיחות
שלא היה לי במקרה של טייפון אמיתי.
- מאסה. - כן?
עשית את זה בעבר?
חוויתי את זה כשהייתי ילד קטן.
בסדר. הוא שרד.
הנה זה בא. מעולה.
מעולה.
בסדר.
מעולם לא ראיתי אדם שנהנה יותר מאסון טבע.
בסדר. קדימה.
מתברר שצדקתי כשלא בטחתי באלבו ובמאסה.
אבל לא אתן לטמורה-סאן את הסיפוק בכך שאסחף בזרם.
- בסדר? - בסדר.
למה זה משמח אותו כל כך?
- מוכן? - תביטו למטה.
ותיאחזו בכל הכוח.
אתם תחוו רוחות בעוצמה של 30 מטרים בשנייה
וגשם בעוצמה של 50 מ"ל לשעה.
שלוש, שתיים, אחת, קדימה!
זה רציני מאוד.
מאסה, איך הולך שם מאחור?
אני לא שומע אותך, יוג'ין.
אני עושה פעלולים בעצמי. כולם יודעים זאת.
קרוז, לוי, ידועים בכך שהם עושים פעלולים בעצמם.
כך מרגישים בטייפון?
יכולתי בקלות להביא פעלולן, להכניס אותו לשם,
אף אחד לא היה יודע. הייתי מרכיב לו את המשקפיים.
כן.
- הוא מאושר. - כן.
אבל עשיתי את זה בעצמי, ובשביל זה אני עובד.
זה היה חזק הרבה יותר משציפיתי.
אם אין לך במה להיאחז...
סיונארה, נכון?
ולרוע המזל, לא תמיד יהיה לכם
טמורה-סאן מחייך שיגיד לכם מה לעשות.
בסדר.
טוקיו היא עיר עצומה עם אוכלוסייה אדירה
ויש להם אסונות טבע.
הם מותקפים מכיוונים רבים
ובכל זאת, יש רוגע מסוים בקרב האנשים.
כשכל זה מגיע, הם עוברים את זה... אתם יודעים, כך.
כלומר, זה פשוט מדהים.
אחרי שהתמודדתי עם טייפון, אני פוגש את סייבר באני לארוחת ערב.
המטרה שלנו היא להירגע, ליהנות מאוכל איכותי ולא לחשוב על אסונות טבע.
די עמוס כאן.
טוקיו היא באמת בין שתי ערים,
היתוך מרתק של מסורת ושל היי-טק.
אחרי שצללתי לעבר שלה, אני נלהב לגלות את ההווה המודרניסטי שלה.
אלה 12 קומות של מסכי וידאו.
ראיתם דבר כזה אי פעם?
זו אחת ההליכות לארוחת ערב המלהיבות
שחוויתי בחיי.
בירת יפן היא גן עדן לחובבי מזון
ויש בה יותר מסעדות עם כוכבי מישלן מכל עיר אחרת בעולם.
וכאן, במסעדת סאגאיה,
הבטיחו לי שילוב מושלם של טכנולוגיה, של מזון ושל אמנות.
קוניצ'יווה. טוב לראות אותך שוב.
- סייבר באני, בחיי. - מה דעתך?
לא ראיתי דבר... כזה מעולם.
אז מצטרפים אלינו לארוחה...
- אריקה. - אריקה.
וכריס.
זו מסעדה שאנשים מגיעים אליה
- ופשוט אוכלים עם מי... - עם זרים.
- זרים. - שנמצא כאן.
ונחמד מאוד להכיר את שניכם.
זה יהיה כיף.
אכילה משותפת תופסת פופולריות
בסצנת המסעדות בטוקיו.
היי. היי, יוג'ין. נעים מאוד.
קשה לי להבין איך צץ הרעיון.
למזלי, סאקה, חברה בצוות שעומד מאחורי החוויה,
נמצאת כאן כדי להסביר.
פרח הירח הוא חדר מיוחד
שחווים בו חוויית אכילה רב חושית בתוך יצירת אמנות.
וואו, איזה קונספט. מה עומד מאחוריו?
אז ברגע שהמנות מוגשות,
אתה תראה שהעולם שבתוך הצלחת
מתרחב אל השולחן
ואל תוך המרחב הסובב אותנו.
אני נרגש.
ביותר מ-92 אחוזים מהעיר, אין מרחב ירוק.
הפתרון הוא לגמרי בסגנון טוקיו.
למלא את המרחב הפנימי בהדמיה של טבע.
תראו, ציפור קטנה.
- זו ארוחת הערב. - אם אצליח לתפוס אותה.
אתה חובב מזון?
אני אוהב מזון.
אני לא חובב טעמים אקזוטיים. לדוגמה, אני לא אוכל סושי.
לא אכלת סושי מעולם?
לא.
- בגלל הדג הנא? - כן.
זה לא בשבילי. בשלו אותו. שימו אותו על האש. צלו אותו היטב.
אני לבד כאן. מיליארדים אוכלים את זה ואוהבים את זה.
כזה אני. אה, אני יוצא הדופן כאן.
אולי הגיע הזמן שאעבור צד ואתחיל...
משהו מגיע.
זו קומפוזיציית סשימי.
והיא עשויה מקיפוד ים.
מימין יש קונגר יפני.
אם תביטו במרחב שסביבכם עכשיו,
- מים זורמים על השולחן. - מים
ובמקום שבו נמצאות הצלחות, המים נפרדים.
למען האמת, אני מתקשה להתמקד
ביופי המהמם שסביבי כי אני חושש להעליב את המארחים שלי.
אל תחכו לי.
באמת, אל תחכו לי.
היום תנסה משהו חדש.
אם שאר העולם יכול ליהנות מסושי,
בחייך, לוי, גם אתה יכול.
טעמתי את זה וזה היה... בסדר.
זה לא רע.
זה לא רע?
עכשיו נעבור למשהו אחר. בבקשה.
זה טוב. טבילה קלה.
זה טוב. את זה אוכל. תראו את זה.
לחיי דברים חדשים.
אני אוהב כשדוחקים בי.
זה טוב... זה טוב לי.
ואם לא ידחקו בי,
דברים כאלה פשוט לא יקרו לי.
ותראו איך הפרחים משתנים. וואו.
יש דגים בנהר הזה.
אבל פרחים חדשים פורחים.
וואו.
זה משהו מיוחד.
זה יוצר חיבור בין אנשים אחרים במרחב
שאולי לא הייתם זוכים לדבר איתם.
כי אנחנו כמו חברים ותיקים עכשיו ורק הרגע הכרנו, נכון?
כן.
זה יוצא מגדר הרגיל.
מאכילה מוטמעת למקדשים עתיקים,
אני כמעט מרגיש שהעיר המורכבת זו
חושפת את עצמה בפניי בהדרגה,
שכבה אחר שכבה.
חשבתי שארגיש שהכול זר יותר בעיניי כשאגיע לכאן,
אבל אני מגלה שאני מרגיש בעיר הזו בנוח יותר משציפיתי.
הפתעתי את עצמי בהרפתקנות הקולינרית שלי.
אבל עברתי מפגש מוצלח ראשון עם דגים נאים.
אבל הבוקר קיבלתי מידע שהיפנים מצטיינים בדבר נוסף
שתואם יותר את החך הפשוט שלי.
בני דניאל
אמר לי שכריך סלט הביצים הטעים ביותר שאכל אי פעם
היה כאן, בטוקיו.
אז יצאתי לחפש אחד כזה.
אמור להיות קל למצוא אותם, אבל לא היום.
אני יודע שהם התמודדו עם מכוניות ועם אלקטרוניקה לאורך השנים,
אבל עכשיו הם קיבלו על עצמם את האתגר הגדול מכול:
כריך סלט ביצים.
זה נראה מבטיח.
כריך כריך אמריקני -
- יש רק סלט ביצים? - כן.
הפסיקו להתקשר. יש לנו מנצח.
אריגטו.
תודה. זה ישמח מאוד את הבן שלי.
סלט ביצים הוא דבר שאני אוכל כל חיי.
אתם לא מבינים כמה הרגע הזה משמעותי בשבילי.
זו שגרת בראנץ' שהייתה לאימא שלי בכל יום ראשון.
זה יפהפה.
תראו את הגודל של הכריך הזה.
אז סלט ביצים הוא דבר שאני מכין
בדיוק כמו שאימא שלי הכינה אותו,
וזה הדבר היחיד שלא נמאס לי לאכול אף פעם.
וואו, זה טוב.
זה אמנם היה טעים מאוד,
אבל אפילו אני לא יכול לתת לכריך סלט ביצים להיות הדבר האחרון שאוכל בטוקיו.
זה... אזור המסעדות. נראה שיש כאן מזנונים רבים.
צ'נקו אדוסאווה -
אז יצאתי לחיפוש נוסף...
וואו.
אחר מאכל מסורתי יותר.
זה האזכור הראשון לסומו שאני רואה מאז שהגעתי לכאן.
מזנון צ'אנקו -
אצטער אם אעזוב את יפן
בלי שראיתי את מה שנחשב לענף הספורט הלאומי שלהם.
סומו החל בשנת 23 לפני הספירה
וזו אמנות יפנית לגמרי.
אז אתם יודעים את מי אני צריך כדי ללמוד על סומו?
יוג'ין.
אדם אירי.
- היי. - היי, ברוך הבא לסומו דוהיו.
ברור שאתה לא יפני.
לא, אבל באתי ליפן לפני 20 שנה, התאהבתי בארץ
ואז חזרתי לגור כאן.
בסדר.
ואני חי כאן ועוסק בענף הספורט הזה כבר שני עשורים, בכל תפקיד אפשרי.
למרבה העניין, ג'ון הוא אדם נוסף
שהתאהב בעיר עד כדי כך שהחליט לגור בה.
אני יודע מעט מאוד על הענף הזה.
למה הוא התחיל?
במקור, הביאו את האלופים החזקים ביותר מכל חלק בארץ
והם הופיעו בפני הקיסר.
בקרב הסומו הראשון המפסיד מת.
אז בהתחלה זה היה קרב לחיים ולמוות.
רוצה לראות בחורים חוטפים מכות?
כן, מרחוק. בטח.
אונגיישימאסו.
הבחורים האלה גדולים. גדולים מאוד.
יוג'ין. עמדת הפתיחה היא כזו:
שני מתאבקים כורעים. הם מוחאים כפיים.
וכששניהם מוכנים, הם מתחילים.
אז אתה יכול להרגיש את העוצמה, את הכוח של הבחורים האלה.
אני אוהב להימנע מאלימות בכל מחיר.
אני לא אוהב להתקרב אליה במיוחד.
אם אתה מצליח להוציא את היריב מהזירה
או שהוא נוגע ברצפת הזירה
בכל דבר שאינו כפות הרגליים, הוא מפסיד.
וואו.
בסומו יש שופט.
התפקיד שלו הוא לוודא שהקרב יימשך
ולוודא שהכול יזרום חלק.
אתה חושב שאתה מוכן לנסות?
שאני אנסה? בטח. כן.
אז יש שלוש מילים שעליך להכיר.
הראשונה היא מאטה נאשי.
מאטה נאשי.
מאטה נאשי אומר שנגמר הזמן. מתחילים.
הקיוי! אל תפסיקו. תמשיכו. הקיוי!
משתמשים בזה כשהם לא ממש נלחמים והאקשן מאט.
יוי, הקיוי!
והמילה הנפוצה ביותר היא נוקוטה.
נוקוטה. נוקוטה. נוקוטה. נוקוטה.
וזה בעצם אומר שהקרב עוד לא הסתיים.
- נ... - נוקוטה. נוקוטה.
- מאטה נאשי. - מאטה נאשי.
- זו המילה הראשונה. - "הטינוי".
- הקיוי! - הקיוי!
אני לא זוכר.
והמילה האחרונה?
- נו... - נו...
- נוקו... - נוקו...
- נוקוטה. - נוקוטה.
מושלם.
אבקש תזכורת לפני שנתחיל כי הבחורים יהיו...
אני חושב שהם יסתובבו ויכו אותי.
בסדר. בחיי, זה דווקא כיף.
ובזאת, אני מוכן להיכנס לזירה.
מאטה נאשי.
- אתה צריך להפגין ביטחון. - כן.
אתה מנהל את ההצגה.
אני אראה להם מה זה.
והוראות הבימוי לא מסתיימות בזאת.
ג'ון מתנהג ממש כמו סקורסזה.
אתה מחזיק ביד גונבאי.
זו מניפת קרב.
עליך להצביע אל עבר המנצח
ולהגיד שובו ארי.
שובו ארי.
- יותר. כועס יותר. - שובו ארי.
- קצת פחות כועס. - שובו ארי.
- בדיוק. - אתה יכול לצאת מהזירה עכשיו.
זה מצא חן בעיניי.
מאטה נאשי.
הקיוי!
נוקוטה. נוקוטה. נוקוטה. נוקוטה.
אמנם מדובר בשפה זרה,
אך האמנתי באמת במילים שאמרתי.
נוקוטה. נוקוטה. נוקוטה.
ושני לוחמי הסומו הבינו בהחלט את חשיבות הדברים שלי.
נוקוטה. נוקוטה.
שובו ארי.
- זה היה מעולה. - זה היה טוב?
- שיחקת אותה. היית מושלם. - מפחיד מספיק?
הרגשתי שזכיתי לכבוד ולפחד מצד המתאבקים בזירה.
רק שופטים מעטים מושכים תשומת לב מהמתאבקים,
אבל אם מישהו יכול לעשות את זה, אני מאמין בך.
תודה, ג'ון.
ומהפה שלך, זה משמח אותי מאוד.
הקיוי.
תשמעו, אני חושב שאני מבין
למה ג'ון ואחרים התאהבו בטוקיו.
נוקוטה. נוקוטה. נוקוטה.
סומו היה מחזה חזותי שנראה פשוט בהתחלה,
אבל ברגע שנכנסים לזה, מגלים הרבה יותר.
ומבחינה זו, הענף דומה מאוד לעיר.
וואו, זה טירוף.
בהליכה האחרונה שלי חזרה למלון אחרי שהתמודדתי עם שני מתאבקים,
טוקיו הציבה בפניי עוד אתגר אחרון.
חציית הרחוב מצד אחד לשני.
תראו את זה. זה משהו מיוחד.
מעולם לא ראיתי אנשים רבים כל כך. זה באמת כמו כיכר טיימס, אבל פי עשרה.
בצומת שיבויה, הצומת העמוס בעולם,
שעת העומס מתחילה כשהשמש עולה והיא נמשכת כל היום.
בואו נראה מה קורה לפני שאצא לדרך.
3,000 הולכי רגל יוצאים לדרך עם כל אור ירוק.
עכשיו כשאני כאן כבר כמה ימים, אני בטוח
שאם 2,999 האחרים יכולים להגיע לצד השני, גם אני יכול.
אלך בעקבות הקהל. קדימה.
אתם רואים מישהו נתקל במישהו? לא.
זה מאורגן באורח פלא.
זה כמו לחצות את הכביש בטורונטו.
חששתי משלושה דברים כשהגעתי לכאן:
התרבות, השפה והאוכל.
התרבות נהדרת.
השפה, לא הייתה לי בעיה.
מזון, אני עוד צריך להתרגל אליו קצת, אבל אעבוד על זה.
חציתי בשיבויה. זה באמת יפהפה בטירוף.
קשה מאוד לתאר במילים
מה בדיוק בעיר הזו מחבק אותך כך.
זו אומה מורכבת. יש ישן ויש חדש.
אני לא נמשך לאף אחד מצדי הספקטרום הזה.
ובכל זאת מצאתי בין שני הדברים מסלול
שהיה בעיניי נוח מאוד.
בני דניאל אמר, "כשתיסע לטוקיו,
אתה תרצה לחזור שוב ושוב".
אני חושב שכדי לקלף את כל השכבות שהן טוקיו,
אצטרך טיול או שניים נוספים.
אז... הילד צדק.
תרגום: אסף ראביד