Üks kuulus filosoof ütles: „Maailm on raamat
ja see, kes ei rända, loeb sellest vaid ühe lehekülje.“
Pean ütlema,
et olen mõne lehekülje lugenud ja pole raamatust vaimustuses.
Ma ei oota reisimist mitmel põhjusel.
Kui on külm, ei tunne ma end mugavalt.
Talisuplus alasti?
- Jah. - Suurepärane kutse.
Kui on liiga palav, siis teate mis? Ma ei tunne end mugavalt.
Ma ei saa nii kiiresti.
- Aga ma olen 75-aastane. - Kas vajad abi?
Ei, saan ise.
Võibolla on aeg oma silmaringi laiendada.
Oh heldust.
Pistsin esimest korda käe elevandi tagumikku.
Plussiks on see,
et peatun uskumatutes hotellides.
Oh sa. See on vapustav.
Konks seisneb selles, et pean ka väljas toimuvat avastama.
- Ettevaatust. - Ära sa märgi.
- Ilus mägi. - See on vulkaan.
See on vulkaan?
Olen seda maailma terve elu vältinud.
Sadie.
Oh heldust.
Lihtsalt ellu jääda oleks juba tore.
See on viimane kord, kui soomlasega viis pitsi viina joon.
Reis Tokyosse pole iial mu plaanidesse kuulunud.
Mõni asi teeb muret.
Kultuurilised erinevused, mida ma pole kogenud.
Liiga eksootiline toit, et seda nautida.
Keeleline köievedu, mida ma ei võida.
Ja see annab uue tähenduse sõnale „pulbitsev“.
Mu poeg Daniel on siin korduvalt käinud ja on seda riiki kiitnud.
Ta muudkui korrutas: „Sa pead Jaapanis käima.
See meeldib sulle, kui sinna jõuad.“
Nii et oleme tema käsul siin.
Ent olen oma pojast väga erinev inimene.
Ta on muretu kosmopoliit ja mina olen ettevaatlik tavainimene.
Mul on kõikjal raske oma kohta leida.
Nii et maailma suurim linn tundub eriti rusuv.
Vajan küüti kelleltki, kes aitab mul siin orienteeruda.
Kahjuks hindan ma mugavust, mitte kiirust,
nii et vaatame, mis saab.
- Hei, Eugene. Konnichiwa. - Konnichiwa.
- Viska asjad pakiruumi. - Hästi.
- Sul on kaaskond kaasas. - Need on minu tüübid.
Jaapani pealinnaga tutvumiseks
hankisin giidi, kes on reisinud maailma teise otsa, et siin kodu rajada.
Jah, see on veidi madal.
- Vabandust. - See pole vana mehe auto.
- See on Jaapani suurusega. - Ronime sisse.
- Eugene.
- Albo. - Oled valmis?
Jah, nii valmis, kui olla saab.
Viin su sinu hotelli.
Võin vahepeal gaasi põhja panna.
Kui ta ütles „gaas põhja“, ei teinud ta nalja.
- Kuidas tundus? - Hirmus. See oli hirmus.
Kord tagasihoidlik kaluriküla olnud Tokyos elab nüüd 40 miljonit inimest.
Sama palju kui Kanadas, aga vaid 0,02 protsendil selle pindalast.
- Olen tegelikult samuti Torontost. - Oled Torontost?
Millal Tokyosse tulid ja miks?
Mind paelus hoopis teistsugusena näiv maailm.
Albo pole ainuke.
Iga kümnes 20-ndates eluaastates tokyolane on sündinud välismaal.
Mida sa selles linnas nii väga armastad?
Armastasin väiksena animet, Jaapani filme ja telesaateid.
Lihtsaim on kirjeldada nii,
et tekkis nostalgia koha järele, mida ma polnud näinudki.
Nii et siiatulek ja selle vahetu kogemine
on nagu ellu ärganud videomäng.
Mul on ausalt öeldes praegu selline tunne, et olen videomängus.
Miljonid inimesed, kes on siin kodu rajanud, pidid siin miskit leidma.
Mind huvitab, mis see miski on.
See on nagu Tokyo suurlinnaelu keskpunkt.
See on vägev. Vaata neid inimesi.
Väga lahe on niimoodi nii lahedasse linna saabuda.
- Teeme siin tiiru ja olemegi kohal. - See oli äge.
- Äkki saaks selle kõrgemaks? - Ainult sinu pärast.
Suur tänu. See oli vinge.
Järgmise mõne päeva
veedan selle ehitud metallfassaadi taga Hoshinoya hotellis.
See on segu luksusest, tipptehnoloogiast ja Jaapani traditsioonilisest lihtsusest,
mis on iseloomulik kogu linnale.
- Tere. - Tere tulemast Hoshinoya Tokyosse.
- Aitäh. - Palun võtke jalatsid jalast. Jah.
Hea, et ma ei kanna põlvini ulatuvaid nöörsaapaid.
Mõistan, et see on tava, kuid jalatsite eemaldamine
paneb mind minu sokkide seisukorra pärast muretsema.
- Tere õhtust. - Tere.
Mu nimi on Yuka ja teen teile ringkäigu.
Jah, teeme seda.
Hotell on tänapäevane ryokan
ehk traditsiooniline Jaapani võõrastemaja, mis oli väga levinud 400 aastat tagasi.
HR EUGENE LEVY, TERE TULEMAST HOSHINOYASSE!
Siin on Jaapani stiilis shoji-sirmid ja tatamipõrand.
Väga kena. Ja märkasin, et voodi on väga madalal.
- Tundub, et ehmatasite. - Ei, ma ei ütle, et see on ebamugav
minuvanusele.
Aga see nõuab parajat väänlemist,
kui tahan voodist püsti tõusta.
Siin on vannituba.
Jaapanlased jumaldavad vannis käimist.
Siin on meie tualett.
See on nagu väike semu, eks ole?
Yuka, tänan ringkäigu eest.
- Loodan, et teile meeldib siin. - Kindla peale.
Esmalt aga võtan veidi aega, et vannitoaga harjuda.
See on veidi keeruline.
Ma ei usalda tualetti, mis on minust mitmekülgsem.
Siin on kirjas „surve“. See on veidi hirmutav.
Ei tea, kas see lükkab su üles või imeb sisse.
Siin on kirjas „asend“.
Ma ei tea, kas vale asendi eest saab karistada.
Kas kõlab mingi sumisti?
Minu meelest on Tokyos nii vana kui uut.
Selles toas on midagi zen' ilikku. See on väga kena.
Akendel on Jaapani stiilis sirmid
ja samas on siin robottualett
ning usun, et sellist kombinatsiooni näen Jaapanis igal pool.
Ent praegu pean uuesti Alboga kohtuma.
Baari nimi on Hoshigumi.
Ta on kutsunud mind Sankaku Chitaisse,
mis on üks vähestest Tokyo linnaosadest, mida pole veel uuendatud.
Praegu on see vana ja veidi räsitud.
Tean seda tunnet.
Siin on mingi kitsuke tagatänav. Ma ei oska silte lugeda.
Ma ei tea, kus me oleme.
Eugene, jõudsid pärale.
See on mu sõber Masa.
- Rõõm tutvuda. - Tere. Rõõm tutvuda.
Ta on mu Jaapani sõber. Alustame jookidest.
Jah, ta joob Jaapani käsitööõlut. Ma joon toonikuga viskit.
Sa oled ohtlik.
- Ma võtan Jaapani õlle. - Hästi.
Selline õhkkond siinsetes baarides ongi.
Väga moodne ja siin on palju noori, kelle hulka kuulun nüüd ka mina.
Jah. Arigatou.
- Hea jaapani keel. - Jah.
Kui joome õlut, ütleme alati kanpai.
- Kanpai tähendab terviseks. - Kanpai.
- Jaa.
Kanpai. Kõlks.
- Masa, millega sa tegeled? - Olen kontoritöötaja.
Jaapani keeles öeldakse sarariman.
- Selge. - See tähendab tõlkes „palgatöötajat“.
Olen kuulnud, et teil on pöörane töökoormus.
Jaapanlaste töökoht kipub olema osa nende identiteedist.
- Kolleegid on nende hõim. - Selge.
Pärast tööd käiakse nendega dringil.
Vahel kestab see järgmise hommikuni.
Jäta!
Pead oma bossiga välja minema ja temaga terve öö jooma?
- Jah. - See on tavaline.
Töö ja tavaelu tasakaalustamine võib siin paljudele raske olla.
Yakisoba tuli.
Head isu, semud.
Kui sööd nuudleid, teed nii.
- Luristad. - Luristad toitu?
Nii tuleb maitse mööda nuudleid üles.
Teiseks annad nii kokale teada, et sulle väga meeldib su toit.
Selle asemel, et öelda: „Vabandage, see on väga hea“,
- annad talle häälitsedes teada... - Söögihäälitsustega.
Luristamine.
Pean sellega harjuma.
Talle meeldib väga.
Sul tuleb hästi välja.
Proovisin seda teha. See pole lihtne.
Kardan, et kui selle sisse imen, siis lämbun surnuks.
See on halb surm, luristades nuudleid.
Sa ei tahaks seda oma epitaafile.
Sul tuleb välja.
Mulle meeldib see pisike koht.
Olen siin 12 aastat elanud. Tunnen end endiselt nagu sina praegu.
Jaapani elus on palju huvitavaid pisinüansse.
Koorid iga päev uusi sibulakihte.
See meeldib mulle.
- Kanpai. - Kanpai.
Tere tulemast Jaapanisse, Eugene.
154 aastat tagasi oli Jaapani pealinnaks Kyōto,
kuni keiser otsustas kolida Edosse,
mille ta nimetas Tokyoks ehk „ida pealinnaks“.
Kui see kõlbas keisrile, siis kõlbab ka mulle.
Magasin oma magamismatil väga mugavalt.
Voodist tõusmine võttis küll oma kümme minutit,
aga küllap kulub trenn ära, see on hea.
Ootan elevusega linna avastamist.
Tahaksin saada naastes oma poeg Danielile öelda:
„Hüva. Olen nõus kõigega, mida Tokyo kohta rääkisid.
See on pöörane linn. Mulle meeldis kõik, mis sulle meeldis.“
Kuna see on pidevas muutuses,
on Tokyot nimetatud mäluta linnaks.
Seda ütles keegi, kelle nimi ei tule praegu meelde.
Vapustav interjöör.
See on minu jaoks vana Jaapan.
Kuna siin on kõige rohkem tööle reisijaid maailmas,
pole ime, et Tokyos on kõige tihedama liiklusega metroojaam.
Arvestades, et oleme riigis, kus leiutati kiirrong
ja käivitati esimene elektriautode masstootmine,
on hotelli pakutud transport natuke üllatav.
- Tere. - Tere.
- Kuidas läheb? Eugene. - Jah. Eugene, rõõm tutvuda.
- Olen Kay. - Kay.
- Su auto on valmis. - Vaata aga.
Olen üllatunud, et rikša on endiselt sõiduvahend,
mida modernses Tokyos kasutatakse.
Jah. Nüüd kasutatakse seda vaid ekskursioonideks.
- Kas see on vahva töö? - Jah, väga vahva.
- Sest tundsin veidi süümepiinu. - Pole vaja.
- Olen sündinud jooksja. - Vinge.
„Olen sündinud jooksja.“ Ma olen sündinud istuja.
- Jah. Lähme... Jah. - Teeme siis proovi, eks?
Palun. Ettevaatust.
Loodetavasti on ta üsna kiire,
sest täna on üsna palav ja tuuleiil kuluks marjaks ära.
Panen igaks juhuks turvavöö peale.
Kui kiiresti sa liigud?
Palun istu ja lase end lõdvaks.
Üks, kaks, kolm.
Niisiis, hakkame pihta.
- Seni on kõik hästi. - Suur tänu, hr Levy.
Kui kaua sellega tegelenud oled, Kay?
See on mul 19. aasta.
Milline su pikim jooks oli?
- Äkki kaheksa tundi. - Kaheksa tundi?
- Kus sa käisid? Kyōtos? - Ei.
Mis sulle selles linnas meeldib?
Jaa, siin saab nii palju erinevaid asju teha.
Jah. Siin Tokyos.
Siin on veidrat ja pöörast kultuuri. Kõik eksisteerib koos.
Kas see võib sulle ka ohtlik olla?
Jaa, kuna me jookseme kõrvuti suurte autodega nagu see.
Jah.
See on väga oluline, et oleksid töötades ettevaatlik,
sest ma ei tea tagasiteed hotelli.
Nüüd aga istun rahulikult ja lasen tokyolasel Kayl kogu töö ära teha
ja viia mind linna ühte vanimasse turistide meelispaika Asakusasse.
ASAKUSA NAKAMISE OSTUTÄNAV
- Aeg lendab. Jaa. - Tõepoolest lendab. Vapustav.
- Arigato. - Ei, see on täiuslik sõiduviis.
- Arigato. - Aitäh.
Ta on üks elavamaid tegelasi, keda iial kohanud olen.
Pööraselt vägev.
Linna tutvustamise mõttes oli see üsna ainulaadne.
Aga ma ei saa loota, et teised mind sõna otseses mõttes kannaks,
nii et on aeg jala teele asuda.
Märkasin, kui vaikne tänavatel on.
Ma ei kuule kellegi karjumist
ega autode tuututamist.
See on nii suure linna puhul ebatavaline.
Asakusa võlude avastamiseks
leppisin kokku kohtumise giidiga.
Kahtlen, et kohtan kedagi sama mõnusalt värvikat kui Kay.
- Tere. - Konnichiwa.
Võisin järeldustega kiirustada.
Mu nimi on Cyber Bunny.
- Kas kutsun sind Cyber või... - Kutsu mind Cyber Bunnyks.
- Cyber Bunny. - Jah.
Cyber Bunny maine on sama ainulaadne kui ta nimi.
Ta on nii mõjukas vlogija, et Forbes Asia arvas ta 30 edukaima noore hulka.
Loon palju videosisu
ida ja lääne vahelise lõhe ületamisest.
Harin oma jälgijaid Jaapani kultuuri kirjutamata reeglitest.
- Kas oled mochi't proovinud? - Mochi't?
See on Jaapani traditsiooniline dessert. Ole lahke.
- Suur amps. - Nüüd ütled?
Hüva. On olemas kirjutamata reegel,
et sa ei peaks sööma ja kõndima samal ajal.
Võrratu kirjutamata reegel. Sellest peaks kirjaliku reegli tegema.
- Kas lähme? - Jah.
Nelisada aastat tagasi
oli see linnaosa pulbitsev meelelahutuskvartal.
See on sulle sobiv koht. See on nagu LA, Jaapani Hollywood.
Nüüd kannavad siin paljud kimonot,
et tekitada sidet Jaapani tavadega.
Ausalt öeldes tunnen, et olen ebasobivalt riides.
Jõuame peagi Senso-ji templisse.
See on Tokyo vanim tempel.
Käime siin palvetamas ja jumalatele ning esivanematele austust avaldamas.
Lisaks ennustame oma tulevikku.
Ma ei pea ennustamisest lugu.
Miks tahaksid teada, mis juhtub?
Ma ei taha igal hommikul oma surmale mõelda.
- Sinu number on 78. - 78. See?
Number 78. Kõrgeim, suurepärane õnn.
Sa said parima.
Hüva. See polnud planeeritud.
See polnud sohk.
Sain kõrgeima ja suurepäraseima.
- Tegelikult... - Mida?
...on kirjutamata reegel, et kui ennustatakse suurimat õnne,
on see tegelikult väga halb.
Miks sa seda ütled?
Miks ütlesid, et see on väga halb, kui olin nii õnnelik,
et mulle ennustati kõrgeimat, suurepäraseimat õnne?
Sest elus on tõusud ja mõõnad.
Vahel tahad normaalsust,
- ilma tõusude ja mõõnadeta. - Jah.
Võid selle kaasa võtta või siia jätta.
- Võtan kaasa... - Hästi.
...ja loen seda ka tulevikus, sest see on suurepärane.
Sul on vedanud, Eugene.
Ma ütleks küll.
Mõistagi pani see erakordselt halva hea õnne ennustus mind muretsema.
Ilmselt pole teile üllatav, et mu mõistus kipub alati halba ootama.
Arvake, millele ma loodusõnnetuste poolest tuntud linnas mõtlen?
Mäletan, et 15-20 aastat tagasi elasin Los Angeleses maavärina üle.
See oli väga rahulikult rappuv olukord,
kui tundsin ärgates, kuidas kõik sedasi tegi.
Usun, et siin on karmimad maavärinad, ja tean, et neid esineb sagedamini.
Ütlen „sagedamini“, kuid see on leebelt öeldud.
Asun tegelikult maailma kõige seismiliselt aktiivsemas paigas.
Miks ma siin olen?
Kas minuga võib praegu midagi juhtuda? Ma ei tea.
Tokyo üüratu rahvastik elab kolme tektoonilise laama piiril,
mis tähendab maavärinaid.
Lisaks on siin suur üleujutuste ja taifuunide oht.
Loodan, et Eugene'iga on hästi. Need võivad päris võimsad olla.
Mis tunne on tõeline tokyolane olla? Saan kohe teada.
Võtsin tahtmatult vastu Albo ja Masa ebatavalise kutse.
Ma ei tea, kas usaldan neid, ausalt öeldes.
- Hei, härrased. - Hei.
Konnichiwa.
See on Honjo ohutuse õppekeskus.
Koolilapsed käivad siin loodusõnnetuste kohta õppimas.
Kui kõlbab koolilastele, siis kõlbab ka mulle.
Eugene, see on Tamora-san.
Saad siin tunda tugevat tuult,
mida tõelise taifuuni ajal koged.
Selge.
Tamora- san sai ilmselgelt teada,
et olen juba maavärinat kogenud,
ja tõstis mind teisele tasemele
loodusõnnetuses ellujäämise koolituses, mis käsitleb taifuune.
Lisaks sajab väga tugevat vihma.
Hüva, see on veidi ootamatu.
VIHMA JA TUULE TUGEVUS
Ma ei lahku iial ilmaennustust uurimata kodust,
ent tuleb välja, et siin pead kõigeks valmis olema.
See on saabastega.
Õnneks saan turvavarustuse,
mida mul päris taifuuni ajal poleks.
- Masa. - Jah?
- Oled seda varem teinud? - Tegin seda lapsena.
Hüva. Ta jäi ellu.
Teeme ära.
Hüva.
Olgu.
Ma pole iial näinud meest, kes rohkem katastroofi naudiks.
Hea küll. Lähme.
Tuleb välja, et minust oli õige Albot ja Masat mitte usaldada.
Ent ma ei paku Tamora- san'ile seda rõõmu, et mind minema pühitakse.
- Hästi? - Hästi.
Miks see teda sedasi rõõmustab?
- Valmis? - Vaata alla.
Hoia elu eest kinni.
Kogete tuulekiirust 30 m/s
ja vihmakogust 50 ml/h.
Kolm, kaks, üks, läks!
Eugene: Siin ei tehta nalja.
Eugene: Masa, kuidas sul seal läheb?
Masa: Ma ei kuule sind, Eugene.
Olen ise oma kaskadööritrikke teinud. Kõik teavad seda.
Cruise ja Levy on tuntud selle poolest, et teevad ise oma trikke.
Taifuun on selline?
Oleksin võinud vabalt kaskadöörile kostüümi selga tõmmata.
Keegi poleks teadnud. Pannuksin prillid pähe.
Jah.
- Ei saaks rõõmsam olla. - Jaa.
Aga tegin seda ise ja selleks ma töötangi.
See oli palju raskem, kui ootasin.
Kui pole millestki kinni hoida,
siis on sayonara, eks?
Ja kahjuks pole sul alati
naeratavat Tamora-san'i, kes ütleb sulle, mida teha.
Hea küll.
Tokyo on üüratu linn meeletult suure rahvaarvuga
ja siin esineb looduskatastroofe.
Siin juhtub nii palju jamasid,
aga ometi on rahvas kuidagi rahulik.
Nii palju juhtub ja nad saavad sellest niimoodi üle.
See on üsna vapustav.
Pärast taifuuniga võitlemist kohtun ma õhtusöögil taas Cyber Bunnyga.
Kavatseme lõõgastuda, nautida peent toitu ja mitte looduskatastroofidele mõelda.
Üsna tihe liiklus.
Tokyo on nagu jutustus kahest linnast,
see on paeluv segu traditsioonidest ja kõrgtehnoloogiast.
Pärast linna minevikku süüvimist tahan selle modernset olevikku avastada.
Nagu 12 korrust videoreklaame.
Kas olete midagi sellist näinud?
See on üks meeliülendavamaid jalutuskäike õhtusöögile,
mida iial elus kogenud olen.
Jaapani pealinn on toidugurmaanide paradiis,
kus on rohkem Michelini tärniga restorane kui mis iganes teises linnas.
Ja siin restoranis Sagaya
lubati mulle täiuslikku segu tehnoloogiast, toidust ja kunstist.
Konnichiwa. Rõõm taas näha.
- Cyber Bunny, heldeke. - Mida sellest arvad?
Ma pole iial midagi sellist näinud.
Meie õhtusöögil osalevad ka...
- Erica. - Erica.
Ja Chris.
See on restoran, kuhu inimesed tulevad
- ja söövad, kellega iganes...
- Võõrastega. - ...siin on.
Väga tore on teie mõlemaga kohtuda.
Tuleb vahva õhtu.
Ühisõhtusöögid on Tokyo restoranides populaarsust kogumas.
Tere, Eugene. Rõõm tutvuda.
Ma ei kujuta ette, kuidas nad selle peale tulid.
Õnneks saab selle elamuse disaininud Saka meile asja selgitada.
...Moon Flower on eriline ruum,
kus saate kogeda multisensoorset õhtusööki keset meie kunstiteost.
Äge kontseptsioon. Mis selle taga on?
Kui teie road tulevad,
näete, et teie roas olev maailm
paisub väljapoole ja kandub lauale ning laiemasse ruumi.
Olen elevil.
Enam kui 92 protsendil alast siin linnas pole rohelust.
Lahendus sellele ei saaks enam tokyolikum olla.
Nad täitsid siseruumi looduse simulatsiooniga.
Vaata, väike lind.
- See on su õhtusöök. - Kui ta kinni püüan.
Kas oled gurmaan?
Ma armastan toitu.
Mul pole eksootiline maitse. Näiteks ei söö ma sušit.
- Sa pole kunagi sušit söönud? - Ei.
- Asi on toores kalas? - Jah.
See pole mulle. Küpsetage seda. Pange tulele. Grillige korralikult.
Olen selles üksi. Miljardid söövad ja armastavad seda.
Asi on minus. Mina olen imelik.
Võibolla on aeg oma harjumusi murda ja...
Miskit tuleb.
Sashimi kompositsioon.
See on merisiilikuga.
Paremal on Jaapani meriangerjas.
Kui vaatate ümbritsevat ruumi,
- siis üle laua voolab vesi. - Vesi.
Teie taldrikute juures tekib vee sisse lõhe.
Ausalt öeldes on mul raske keskenduda
rabavatele visuaalidele, kuna kardan oma võõrustajaid solvata.
Ärge minu järele oodake.
Ausõna, ärge minu järele oodake.
Proovid täna midagi uut.
Kui ülejäänud maailm suudab sušit nautida,
siis võta end kokku, Levy, suudad samuti.
Ma maitsesin seda ja sel polnud viga.
Pole paha.
Pole paha?
Proovime midagi muud. Läheb lahti.
See on hea. Kastan seda veidi.
See on hea. Söön seda. Vaata aga.
Uute asjade proovimise terviseks.
Mulle meeldib, kui mind sunnitakse.
See mõjub mulle hästi.
Ja kui mind ei sunnita, siis ma lihtsalt ei tee selliseid asju.
Vaata, kuidas lilled muutuvad.
Selles jões on kala.
Uued lilled tärkavad.
See on midagi erilist.
See loob sideme teiste inimestega siin ruumis,
kellega te muidu poleks võibolla vestelnud.
Paistame nagu vanad sõbrad, kuigi alles tutvusime.
Jah.
See on vapustav.
Interaktiivsed õhtusöögid ja iidsed templid
tekitavad tunde, et see kompleksne linn paljastab end mulle järk-järgult
ja kiht kihi haaval.
Arvasin, et kõik tundub mulle siin võõram,
aga tunnen end siin linnas mugavamalt, kui ette kujutasin.
Olen üllatanud end oma kulinaarse seikluslikkusega.
Kogesin isegi oma esimest edukat kokkupuudet toore kalaga.
Ent täna hommikul sain teada, et jaapanlased on väga osavad milleski,
mis minu tavainimese maitsemeelega paremini kokku läheb.
Mu poeg Daniel ütles,
et ta sai oma elu parimat munasalati võileiba siinsamas Tokyos,
nii et otsin seda.
Neid peaks olema lihtne leida, kuid mitte täna.
Tean, et nad on aastatega õppinud autosid ja elektroonikat tegema,
kuid nüüd on neil käsil suurem väljakutse:
munasalati võileib.
Tundub paljulubav.
AMEERIKA VÕILEIB
- Ainult munasalatid? - Jah.
Aitab kõnedest. Võitja on selgunud.
Arigato.
Aitäh. See rõõmustab mu poega.
Olen terve elu munasalatit söönud.
Te ei kujuta ette, kui eriline hetk see mulle on.
See käis igal pühapäeval mu ema brantši juurde.
See on kaunis.
Vaadake, kui suur see võileib on.
Teen munasalatit samamoodi, nagu mu ema seda tegi,
ja ma ei tüdine kunagi selle söömisest.
See on hea.
Kuigi see oli imemaitsev,
ei saa munasalati võileiva maitse olla viimane asi, mida Tokyos kogen.
See on nagu restoranide tänav. Siin on palju söögikohti.
Seega asun uuesti teele,
et leida midagi traditsioonilisemat.
See on esimene viide sumole, mida siin näinud olen.
CHANKO ÕHTUSÖÖK
Nõme oleks sedasi Jaapanist lahkuda, et ei näe nende rahvusspordiala.
Sumo sai alguse 23. a eKr
ja on oma olemuselt Jaapani kunstiliik.
Teate, keda vajan, et sumo kohta ekspertarvamust kuulda?
Eugene.
Iirlast.
- Tere. - Tere tulemast sumo dohyo'le.
Ilmselgelt pole sa jaapanlane?
Ei, aga tulin Jaapanisse 20 aasta eest ja armusin sellesse riiki
ning hiljem naasin siia elama.
Hüva.
Olen kahe aastakümne jooksul kõigis rollides sumoga seotud olnud.
Huvitaval kombel on John veel üks inimene,
kes on linnast selliselt lummatud, et otsustas siia kodu rajada.
Tean sellest spordialast väga vähe.
Miks see alguse sai?
Algselt toodi igast riigi osast tugevaimad tšempionid,
kes keisri ees esinesid.
Esimeses sumomatšis kaotaja suri.
Nii et algus oli elu ja surma peale.
- Tahad näha, kuidas kutid kolki saavad? - Teen seda eemalt. Ikka.
Onegaishimasu.
Nad on suured kutid. Suured kutid.
Eugene. Matš algab järgmiselt.
Kaks maadlejat lasevad kükki. Nad löövad käsi kokku.
Kui nad on samal ajal valmis, siis nad alustavad.
Tunnetad nende kuttide kokkupõrget, võimsust ja jõudu.
Üritan iga hinnaga vägivalda vältida. Mulle ei meeldi selle lähedale sattuda.
Kui tõukad vastase ringist välja
või kui ta puudutab ükskõik millist ringi osa
kehaosaga, mis pole jalatald, siis ta kaotab.
Sumos on kohtunik.
Tema töö on maadlejaid utsitada ja vaadata, et kõik sujuks.
Kas oled valmis proovima?
Mina ja proovima? Ikka. Jah.
Pead teadma kolme sõna.
Esimene on matta nashi.
Matta nashi.
Matta nashi tähendab, et aega pole. Tegutseme.
Hakkeyoi! Ei lõpeta. Jätkake. Hakkeyoi!
Seda öeldakse, kui nad ei maadle ja tegevus vaibub.
Yoi, Hakkeyoi!
Kõige sagedamini kuuleb sõna nokotta.
Nokotta, nokotta.
See tähendab, et võitlus kestab. See pole läbi.
Nokotta, nokotta.
- Matta nashi. - Matta nashi.
- See on esimene. - Hattenoi.
- Hakkeyoi. - Hakkeyoi.
Ma ei mäleta.
Ja viimane on?
- No... - No...
- Noko... - Noko...
- Nokotta. - Nokotta.
Täiuslik.
Pean seda meelde tuletama, enne kui naaseme, sest kutid...
Sest usun, et nad virutavad mulle.
Hea küll. Hästi. Tegelikult on see päris lõbus.
Ja olengi valmis ringi astuma.
Matta nashi.
- Pead enesekindlusest pakatama. - Jah.
- Sina juhid seda sõud. - Annan neile teada, kes on kes.
Ja juhised ei lõppe sellega.
John teeb mulle Scorseset.
Hoiad käes gunbai'd.
See on sõjalehvik.
Pead lehviku võitjale suunama
ja ütlema shobu ari.
Shobu ari.
- Kõvemini. Vihasemalt. - Shobu ari.
- Mitte nii vihaselt. - Shobu ari.
- Väga hea. - Võid nüüd välja astuda.
See oli hea.
Matta nashi.
Hakkeyoi.
Nokotta, nokotta.
Kuigi see on võõrkeel,
võtsin oma sõnu väga tõsiselt.
Nokotta, nokotta.
Kaks sumokutti mõistsid kindlasti minu sõnade tähendust.
Nokotta, nokotta.
Shobu ari.
- See oli täiuslik. - See oli üsna hea?
- Tubli. Olid täiuslik. - Piisavalt hirmus?
Mul oli tunne, et maadlejad tundsid mu vastu austust ja hirmu.
On väga vähe kohtunikke, kes tõmbavad ringis tähelepanu endale,
ent kui keegi seda suudab, siis usun sinusse.
Aitäh, John.
Sinu suust tähendab see mulle palju.
Hakkeyoi.
Ma vist mõistan,
miks John ja teised inimesed on Tokyosse kiindunud.
Nokotta, nokotta.
Sumo on visuaalne vaatemäng, mis tundub alguses lihtne,
ent kui sellesse süüvida, on selles nii palju avastada.
See kehtib ka Tokyo kohta.
See on sõge.
Oma viimasel jalutuskäigul hotelli, olnud silmitsi kahe maadlejaga,
on Tokyol mulle veel viimane väljakutse:
tänava ületamine.
Vaadake seda. See on midagi erilist.
Ma pole iial selliseid masse näinud. See on Times Square korrutatud kümnega.
Maailma tihedaima liiklusega Shibuya ristmikul
algab tipptund päikesetõusul ja kestab terve päeva.
Vaatame, mis juhtub, enne kui teele asun.
Iga rohelise tulega hakkab liikuma 3000 jalakäijat.
Olen siin mõne päeva olnud ja olen kindel,
et kui ülejäänud 2999 inimest suudavad, siis suudan ka mina.
Järgnen rahvale. Tulge.
Kas näete, et keegi kokku põrkaks? Ei.
See on imeliselt organiseeritud.
Nagu ületaks tänavat Toronto linnaga.
Mul oli siia tulles kolm murekohta:
kultuur, keel ja toit.
Kultuur on vapustav.
Keelega pole mul probleemi.
Toiduga pean veel harjuma, aga tegelen sellega.
Ületasin Shibuya. See on pööraselt ilus.
Raske on sõnadesse panna,
mis sind selles linnas lummab.
See on keeruline rahvas. Siin on vana ja uut.
Ma ei kaldu kummalegi poole.
Ometi leidsin nende kahe vahel raja,
mis tundus mulle üsna mugav.
Mu poeg Daniel ütles: „Kui Tokyosse lähed,
tahad sinna uuesti ja uuesti naasta.“
Usun, et kõigi Tokyo kihtide nägemiseks
tuleb sinna korra-kaks veel minna.
Nii et poisil oli õigus.
Tõlkinud Vova Kljain