פילוסוף גדול אמר פעם, "העולם הוא ספר
ואלה שלא מטיילים קוראים רק דף אחד".
אני חייב לציין
שקראתי כמה דפים ואני לא מת על הספר.
אני לא שש לטייל מכמה וכמה סיבות.
כשקר מדי,
אני לא מרגיש בנוח.
שחייה בקרח בעירום?
- כן. - זו הזמנה נפלאה.
כשחם מדי, נחשו מה קורה. אני לא מרגיש בנוח.
אני לא יכול לנוע מהר כל כך.
- אבל אני בן 75. - אתה צריך עזרה?
לא, אני מסתדר.
ואולי הגיע הזמן שארחיב את אופקיי.
אלוהים אדירים.
זו הפעם הראשונה שהיד שלי הייתה בתוך תחת של פיל.
הצד החיובי
הוא שאלון במלונות שלא ייאמנו.
בחיי. זה מרהיב.
המלכוד הוא שהסכמתי לטייל גם במה שנמצא מחוצה להם.
- בזהירות. - מה אתה אומר?
- הר יפהפה. - זה הר געש.
זה הר געש?
עולם שבמשך כל חיי התחמקתי ממנו.
סיידי.
אלוהים אדירים.
אם אשאר בחיים, זה יהיה נפלא.
זו הפעם האחרונה שאני שותה חמש כוסות וודקה עם פיני.
אני נמצא בקצה המערבי של אירופה.
העיר האירופאית הקרובה ביותר לצפון אמריקה,
אך זו עיר שאני לא יודע עליה דבר.
ליסבון -
אני אוהב את אירופה.
הייתי ברומא, בלונדון ובפריז.
נראה שאנחנו יודעים הרבה על הערים האלה.
אני לא יכול למצוא את ליסבון במפה בכלל. אני כמעט נבוך מזה.
אך אמרו לי שזו עיר הבירה שטופת השמש ביותר באירופה.
האם ייתכן שזו הסיבה שמספר התיירים הוכפל בשנים האחרונות?
בזמן שאהיה כאן אנסה לגלות
מה הם יודעים שאני, ללא ספק, לא יודע.
זה בשבילי?
את פניי בליסבון יקבל המדריך המקומי ושובר הלבבות ברנרדו.
המכונית שלו היא בסגנון הוליווד של פעם יותר אפילו מהשפם שלו.
- בשבילי? - כן, בשבילך.
- קדימה. - קדימה.
בסדר, ברנרדו. ספר לי על ליסבון.
אז היא עתיקה יותר מרומא בכמעט 400 שנה.
עתיקה יותר מרומא ב-400 שנה?
אנחנו מכנים מקום עתיק כשרק סבא זוכר אותו.
המקום הזה נמצא כאן כבר יותר מ-3,000 שנה.
יפה כאן.
בדיוק.
מכיוון שהיא שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי,
המיקום של ליסבון הפך אותה לנמל מפתח בסחר בין אירופה לאפריקה.
אז זו הכיכר המרכזית שלנו. היא הייתה מרכז סחר פעם.
אז ספינות נהגו להגיע ולהביא את הסחורות שלהן לכאן.
המסחר התרחש בכיכר.
בדיוק.
עידן הזהב של ליסבון היה במאה ה-16,
אך היא נותרה עיר בעלת השפעה שקטה עד ימינו אלה.
למעשה, במלחמת העולם השנייה היא זכתה לכינוי "עיר המרגלים"
כשסוכנים נאצים וסוכנים של בעלות הברית פעלו כאן במסווה.
מעבר לזה, ליסבון ידועה כ... עיר שבע הגבעות.
נראה שיש הרבה יותר משבע גבעות בעיר הזו.
ונראה שכל הרחובות שהיינו בהם מרוצפים באבנים.
כן.
בואו נקווה שברנרדו מכיר כירופרקט טוב.
אז יוג'ין, אנחנו מגיעים.
בראש אחת הגבעות המפורסמות האלה,
המלון שלי הוא ארמון לשעבר
שהדייר המפורסם ביותר שלו היה אריסטוקרט צבעוני.
- ברוך בא, מר לוי. - נחמד מאוד.
אני מרגיש שאני לא לבוש כראוי.
קשה לדעת אם לתת לבחור טיפ או להזמין אותו לדו קרב.
איזה מקום מקסים.
מבפנים הארמון משקף את טעמו של הרוזן
שהגישה שלו בהחלט לא הייתה פחות זה יותר.
רצינו לשמר כמה שיכולנו מהארמון הישן.
מנהלת המלון מרגרידה משכנת אותי בסוויטה המלכותית
שבה ארגיש בבית בין העתיקות היקרות האחרות.
יפהפה.
אני מרגיש כאן בנוח בדיוק כמו בחנות חרסינה,
מת מפחד שאשבור משהו.
כל מה שאתה רואה הוזמן על ידי רוזן ורידה.
- רוזן ורידה. - ורידה.
קל לי להגיד את זה כי מכיוון שאני יהודי,
- ה... נפוץ מאוד. - זה... כן.
- אז לא קשה לך להגות את זה. - רק במעט שפות משתמשים ב...
- נכון. - נכון?
כל אלה עבודות שלו. הקישוטים על התקרות, עבודות הנגרות.
הוא היה עשיר ורצה להשוויץ בזה.
זו ממש ההגדרה של חדר אמבטיה.
- האריחים פשוט יפהפיים. - כן.
אומרים שמלון הוא בית שני.
אילו היה לי בית שני שנראה כך,
הייתי מרוצה מאוד.
ומי זו על הקיר?
היא הייתה מלכה פורטוגזית שנישאה למלך באנגליה.
ובפורטוגל הייתה תרבות של שתיית תה,
אז היא בעצם זו שהביאה את התה לאנגליה.
זו פיסת מידע נפלאה.
את מוכנה להגיד לאנשים ששמעת אותה ממני?
- זה בסדר. כן. - כן, בסדר.
- אגיד להם שאתה לימדת אותי. - זה יהיה טוב.
אז ייתכן שאוכל להתחזות למומחה לתה.
- בעקבותיך. תיזהר מהמדרגה, בבקשה. - בחיי.
אבל אני עדיין לא יודע כמעט דבר על ליסבון עצמה.
זה משהו מיוחד.
כן, אני פשוט... הבטתי מטה.
- לא שמתי לב... - אתה בסדר?
כמה אני קרוב לקצה.
בואי ניכנס פנימה.
אבל אני יודע שאני מרוצה כשהרגליים שלי נמצאות על קרקע יבשה.
אבל מרגרידה אמרה לי שכדי להעריך באמת את עיר יורדי הים,
עליי להפליג בהר טז'ו העצום.
אז אני בדרך לשם עם המדריכה לואיזה.
- בסדר. - אני רוצה להציג בפניך
את הקברניט אנג'לו.
היי, אנג'לו.
- ברוך הבא לסיפון. מוצא חן בעיניך? - כן.
- זו הפעם הראשונה שאני בספינת מפרש... - כן.
ואני לא רואה צוות גדול.
כן, אז אתה יודע ש... אנחנו זקוקים לעזרתך.
שמע, אעשה מה שאני יכול.
לאנג'לו אין מושג כמה מועטות היכולות שלי.
אתה יכול לעזור לי להסיר את החבלים?
- להסיר את החבלים? - את החבלים.
יש מילה ימית לחבלים או שפשוט קוראים להם חבלים?
- חבלים. - אני מבין. בסדר.
בוא נרים את המפרש.
הרימו את המפרש!
לא, אנחנו צריכים לעשות את זה.
- בוא איתי. - אתה רוצה שאעלה למעלה?
- כן, אל תדאג בקשר להיגוי. - זה בסדר. אל תדאג.
ועכשיו אנחנו מפליגים.
סירות חוצות ממש מולנו.
- אל תדאג. - לא לדאוג?
- לא, אל תדאג. - אלה רק אנשים.
זו עבודה נחמדה, נכון?
כן, אילו לא הייתי חושש כל כך, אתה יודע, לחיים שלי.
באורח פלא הצלחתי לתמרן אותנו בבטחה אל מחוץ למרינה.
תראו כמה זה יפה עכשיו.
זה המקום הטוב ביותר לגלות את ליסבון.
רואים את העיר העתיקה, את הגבעות, הגבעות המפורסמות
ואפשר לראות את הפסל כאן.
אנחנו מכנים אותו "ישו המלך".
מובן שכשמביטים בו חושבים על ארץ אחרת, נכון?
- הייתי אומר שעל ברזיל. כן. - ברזיל. כן.
שמע, קרדינל ליסבון ביקר בריו בשנות ה-30
והתרשם מהפסל של ישו הגואל,
וכשהוא חזר, הוא רצה ליצור משהו דומה.
מה זה?
השם הראשון היה גשר סלאזר. זה מזכיר לך משהו?
כן, כמובן. את גשר גולדן גייט בסן פרנסיסקו.
יש סיבה לכך,
בליסבון יש דבר נוסף שדומה לסן פרנסיסקו.
רעידות אדמה.
למעשה, רוב העיר הושמדה ברעידת האדמה הגדולה ב-1755
ונבנתה מחדש.
כן, אנחנו עוברים מתחת לגשר.
כשהגיע הזמן לעצב גשר,
הם שכרו אמריקנים כדי שיבנו גשר שחסין בפני רעידות אדמה,
כמו הגשרים בקליפורניה.
שמע, בליסבון,
אפשר לראות קצת מכל העולם בעיר אחת.
הנוף של ליסבון בינלאומי ביותר
וזה זמן רב שהעיר היא כור היתוך גלובלי.
זו מצבה לכבוד דבר שאנשים רבים לא יודעים.
בדיוק מכאן עזבו מלחים את ליסבון...
- כן. - וגילו את העולם החדש.
במאות ה-15 וה-16
גילו הפורטוגזים נתיבים ימיים להודו, לברזיל, לסין וליפן.
ופתאום כל מיני אנשים שונים ומוצרים אקזוטיים התחילו להגיע.
אז ליסבון הפכה לעיר העשירה באירופה.
חשבו על כך שעיר שלא הייתי מצליח למצוא במפה
עזרה בעצם לשרטט אותה.
עד היום הפורטוגזים אוהבים לחקור את העולם.
אנחנו אוהבים לצאת... ולחוות חוויות שונות.
מה איתך? אתה אוהב לטייל...
אני... תשמעי,
- הרפתקה היא שמי השני, לואיזה. - נהדר.
את יודעת, לטייל בעולם...
זה הטבע שלי.
אז אתה כמו הפורטוגזים.
אפשר להגיד שיש בי משהו פורטוגזי.
שיקרתי.
היא נראתה שמחה מאוד שהיא מבלה עם אדם הרפתקני.
ייתכן שהגזמתי קצת.
אני לא הרפתקני בכלל.
כאן נכנס המשחק לתמונה.
אתם יודעים, כשאפשר להסתיר חוסר יכולת בקנה מידה כזה, תנו לי אוסקר.
אחרי יום עמוס שבו הייתי קברניט של ספינה,
דבר אחד שאני לא צריך לזייף הוא את אהבתי לקוקטיילים.
והמומחיות של המלון היא בסגנון ימי.
זה אמור להיות סירה.
אני רואה את זה עכשיו. מפרשים.
זה טוב.
המשקאות של הערב מוגשים עם קצת מוזיקה.
זו התשובה של ליסבון לבלוז, המוזיקה המכונה פאדו.
מסורתית, אלה שירי מלחים, כמו שטכנית, גם אני מלח עכשיו.
הערב שר כאן כוכב על.
בואו נקרא לו הבונו של פאדו.
נעים מאוד. מה שלומך? שמי הלדר.
- הלדר? - הלדר.
אז מה מקור המוזיקה הזו?
זמרת הפאדו הראשונה הייתה גברת ששמה מריה סברה.
היא הייתה פרוצה והיא נהגה לנגן בגיטרה.
- פרוצה? - כן.
זה היה סיפור מעניין.
לא הייתי מנחש שפרוצה
היא זו שהמציאה את המנגינה.
אבל יש לתת לה קרדיט.
ואני בטוח שהיא לא קיבלה אז,
אפשר היה לשלם במזומן בלבד.
יש צלילים ארוכים מאוד.
צריך קול מצוין כדי לשיר פאדו.
אתה מוזיקאי?
- כדי... - אבל אתה מנגן בכלי נגינה כלשהו?
- אולי... - גרוע מאוד.
איזה כלי?
- גיטרה. - גיטרה.
בעוד כמה ימים נופיע במועדון פאדו אחר.
למה שלא תנסה לנגן איתנו קצת?
היה נדיב מאוד מצדו להציע לי להופיע.
אבל הרעיון שאלווה אותו בגיטרה...
אני אהרוס לו את ההופעה.
אני לא בטוח שאני יכול לנגן...
- רק לנסות. - איתך.
אני לא רוצה לעורר את זעמו בכך שאנגן צליל לא נכון ברגע הלא נכון.
לא נגעתי בגיטרה כבר שנים.
ותאמינו לי, אני לא חובב השפלות בציבור.
אבל אולי הצטרפות אל הלדר על הבמה
היא בדיוק מסע הגילוי העצמי שאני צריך.
זה יום נוסף מתוך 220 ימי השמש הנפלאים בליסבון בשנה.
זה לא סוד שאני נלחץ כשאני מנסה דברים חדשים
וזה נכון עוד יותר לגבי הקיבה שלי.
אבל המקום הזה הוא מרכז לחובבי מזון,
אז אני יוצא אל העיר כדי לטעום ממטעמיה.
ראשית עליי להגיע לשם.
כלי התחבורה המפורסם ביותר בליסבון הוא הטראם.
אף אחד לא אוהב יותר ממני להתעמל, אל תטעו,
אבל יש כאן יותר מדי גבעות.
רכבות הטראם שנבנו בהשראת קרונות הכבלים שבארצות הברית,
כונו במקור "אמריקנוס".
לא נסעתי בטראם מעולם.
יש קרונות רחוב בטורונטו, אבל לא טראם.
אני מעדיף אמצעי תחבורה שלא כוללים דרמה.
- אני חושב שיש לנו בעיה. - יש לנו בעיה?
מכונית שלא חנתה היטב.
זה... אני חייב לעשות משהו בנידון.
מכונית חנתה קרוב מדי למסלול כאן.
לא ציפיתי למקרה חירום כזה.
- פשוט תעבור. - לא, לא, בבקשה.
במקומו, הייתי פשוט עובר
ומוריד את החלק הקדמי של המכונית.
אתה לא יכול לעשות את זה?
- אתה לא יכול לעבור? - לא, אני לא יכול.
- זו תהיה אשמתי. - אבל זו בעיה שלו.
זה קורה הרבה?
זה... כן, לעתים קרובות.
המכונית הזו תקבל קנס ואם היא עוד תהיה שם, יגררו אותה.
הכול מסתדר. אני מכנה את זה סוף טוב.
לצערי, אין לי זמן להמתין ולראות את הצדק יוצא לאור.
אז נראה שאצטרך ללכת ברגל ולחפש פינוקים קולינריים.
יוג'ין, אני לואיזה.
- לואיזה, נעים מאוד. - אני אחראית שיהיה לך נעים
בשעות הקרובות.
אחראית למה שייכנס לי לבטן.
ואני רוצה שתבין למה אנחנו אוהבים אוכל בפורטוגל.
הדבר שאנחנו הכי אוהבים הוא אוכל, השני הוא אוכל והשלישי הוא אוכל ושמש.
אני מבין. אני מבין בהחלט.
אז בוא נקנה את מה שאני צריכה כדי לבשל את הארוחה שלך.
לואיזה היא שפית מקומית שמעבירה שיעורי בישול.
אז זה השוק הכי טוב בליסבון.
אני באה לכאן בכל יום, אתה יודע למה?
אני חושבת שארץ ותרבות
- מכירים דרך האוכל. - נכון.
ואוכל בינלאומי חשוב לנו בליסבון.
הבאנו טעמים ותבלינים רבים מהעולם כולו לפורטוגל.
רשת המסחר הפורטוגזית הענפה
הביאה לכאן מאכלים ממקומות כמו אפריקה, הודו והמזרח הרחוק.
- שמעתי המון על רוטב פירי פירי... - וואו.
הוא נחשב לאחד המאכלים הפורטוגזיים הטעימים ביותר.
אתה תמות על רוטב פירי פירי.
מלחים מכאן גילו את פלפל עין הציפור החזק ממוזמביק
ויצרו את הפירי פירי.
בסוואהילית זה אומר "פלפל, פלפל".
הוא חזק כל כך שאומרים זאת פעמיים.
- הם נראים חריפים מאוד, הם חריפים? - הם חריפים מאוד.
- ממש ח-ח-ח-ריף? - כן, כן.
אני מצטער שאני לא יודע איך אומרים בפורטוגזית,
"אני דווקא מעדיף קטשופ".
הדבר הבא בתפריט הוא מאכל שהמקומיים אוהבים עוד יותר מפירי פירי.
דגים.
רק ביפן ובאיסלנד אוכלים יותר דגים לאדם.
אז הדג שאנחנו נכין הוא זה.
בחיי.
אז מעולם לא חיבבתי שוקי דגים
וקשה לי להאמין שהדגים אוהבים אותם.
אני שומע את זה.
יש ריסוק.
וואו.
זו הסיבה שלא תתפסי אותי על מזח לעולם.
אני רק יודע שאראה את הבעת הפנים של הדג הזה
בשנים הקרובות.
אבל עכשיו נעבור למשהו שאני מוכן לקראתו עוד פחות.
ברוך הבא לביתי הצנוע.
בישול.
אז יוג'ין, יש לנו כאן את המרכיבים לרוטב פירי פירי.
אחתוך את זה.
- ראשית אחתוך את זה כך. - כן.
ופורסים?
- קודם מקלפים את זה, יוג'ין. - את אוהבת לקלף?
- כן. - בסדר.
- צריך לקלף בצל. - תרבויות שונות.
אני רק אוהב לאכול דברים. אני לא אוהב להכין אותם.
לומדים הרבה על אנשים כשמבשלים, מה?
אני חושש להמשיך את זה... הלאה.
בדייט הראשון שלי עם אשתי,
הכנתי תה והכנסתי את התיון לספל
ופשוט מעכתי אותו בכף.
היא אמרה, "מה אתה עושה?"
אמרתי, "אני מכין לך כוס תה".
היא אמרה, "אתה לא משרה את התה?"
אמרתי, "אני לא יודע מה זה אומר".
נקלענו לוויכוח קטן. זה היה הדייט הראשון שלנו.
והתקשית לזכות בה שוב או לא?
לא, שום קושי.
היא הייתה המומה מהאישיות שלי.
היא אהבה אותך באמת.
בסופו של דבר.
כמה זמן אתם נשואים?
אנחנו נשואים כבר 45 שנה.
- וואו, זה נפלא. - כן.
ו... אני חושבת תמיד שאני נשואה יותר מכל אדם אחר שאני מכירה.
- ואת נשואה... - 38.
- שלושים ושמונה? - כן.
- זה לא רחוק. - כן.
- ניצחתי אותך בשבע שנים. - כן.
עכשיו אין טעם להתגרש.
- לא. - לא. אין טעם.
כמו שאשתי אומרת, תצטרך להכיר משפחה חדשה שלמה.
- כן, בדיוק. - נכון?
תשמע, עליי לכתוב פתק לאשתך,
- כי אני בטוחה שהיא סובלת איתך. - נכון.
לואיזה מבינה שהמשימה הטובה ביותר שהיא יכולה לתת לי
היא לנשנש ולהתבונן.
- פלפלים? - פלפלים.
לימון.
בפירי פירי מושלם, החריפות של הפלפלים
מעודנת על ידי שילוב של לימון, שום, בצל ומלח.
ואחרי שתרמתי סוף כל סוף...
- מושלם? - מושלם.
הרוטב מוכן.
אשרה את הדג במרינדה.
ובהתאם למסורת הפורטוגזית,
לואיזה ממשיכה ומשפילה את הדג.
הדג מונח בתוך החלב.
- מה? - אתה גרוע מהנכדים שלי.
אני מפונק באוכל.
- הוא יתרכך... - זה מרכך את הדג?
- את הדג. אתה תבין כשתאכל. - נכון?
היא משרה המון ביטחון, אז בטחתי בה מאוד.
אני לחוצה.
הדג, רוטב הפירי פירי. אבל תיזהר.
בסדר.
אלוהים אדירים. זה לא ייאמן.
זו בהחלט הארוחה הכי טובה שאכלתי בפורטוגל.
יופי. תודה שבטחת בי.
אני לא חושב שעשיתי עבודה גרועה בארוחה.
לא הפריע לי לקבל פקודות מלואיזה.
- לחיי הדג. - לחיי הדג.
נראה שלליסבון יש השפעה מוזרה על אנשים.
אני לא רק מנסה דברים חדשים, אני מחבב חלק מהם.
אולי אני מתרגל לרוח ההרפתקנית בעיר הזו.
אבל עליי להתכונן לאתגר גדול יותר, ההופעה של הלדר.
ואני לא נזכר בכלום.
לא נגעתי בגיטרה יותר מדי זמן.
אתם עלולים לשמוע זיוף או שניים, אם תקשיבו לי.
אז אולי יהיו לי עוויתות על הבמה.
אתם יודעים, זה עלול להיות עצוב מאוד בגלל הנגינה שלי.
אבל זה הרעיון במוזיקת פאדו, לא? נכון?
אז אני שמח שאוכל לתרום לתשוקה
למוזיקאי טוב יותר על הבמה.
כן, ייתכן שמצפה לי לילה ארוך של אימונים.
הבוקר, בעל המלון קיז ייקח אותי להליכה על אבני הרחוב
והוא הבטיח שזה ישתלם לי.
בוקר טוב.
- יופי של חוש אופנתי. אני מת על זה. - כן?
הבן שלי היה משתגע
- על התלבושת הזו. - כן?
קיז ההולנדי עבר לכאן לפני יותר מ-40 שנה
אחרי שטייל בעולם.
עברתי לגור כאן
כי ליסבון היא אחד המקומות היפים בעולם.
וכדי לשכנע אותי שזה נכון,
הוא מצא דרך לכבוש את לבי, מאפים.
אולי תרשה לי לקנות קצת עוגות רפרפת קטנות.
עוגות רפרפת?
בחיי. אני מת עליהן.
פשטל דה נאטה קיים
בזכות נזירות שהשתמשו בחלבוני ביצים כדי לעמלן את הבגדים שלהן,
והותירו את החלמונים לנזירים שהכינו מהם רפרפת.
יברך אלוהים את הנזירים. איזה קטע.
אני לא יכול לחכות.
בכל רחוב יש המון אריחים.
בליסבון או בפורטוגל הם מכונים אז'וליוש.
האריחים הצבועים האלה הם מימי המורים.
אזוליהו היא מילה ערבית שפירושה "אבנים מלוטשות".
- מייצרים אריחים כאלה בליסבון גם היום? - בהחלט.
האריחים במלון שלנו למשל הם עבודת יד והגיעו מאותם המפעלים
שעושים זאת כבר שנים.
אני מתחיל עכשיו לזהות אישיות בעיר הזו
שלא זיהיתי קודם לכן.
זה מהמם.
יוג'ין, אולי הגיע הזמן שנטעם את הפשטל דה נאטה.
אדם כלבבי.
- לחיים. - לחיים.
בחיי.
המאפים היו מטורפים.
הם היו טעימים כל כך.
וואו.
זו הסיבה לבוא לליסבון. המאפים.
לחיים.
הייתי שמח להתנדב לתפקיד טועם הרפרפת הראשי של ליסבון,
אבל לקיז יש רעיונות אחרים בשבילי.
הוא המליץ על ביקור באחד ממפעלי האריחים העתיקים בעיר.
כאן הם יוצרים, שורפים, מצפים וצובעים
עד 20,000 אריחים ביום.
אפגוש כאן את דיוגו,
שהביא עיצובים בני ימינו לעולם הקרמיקה.
סתם מפגש בין שני אמנים חדשניים.
- אני דיוגו. - דיוגו.
- יוג'ין. - תותח.
באריחים שלו, דיוגו משתמש בכחול ובלבן ההיסטוריים של האז'וליוש.
התפנית כאן היא שהיצירות שלי נראות מסורתיות,
אך הן לא מסורתיות בכלל.
אני ממוקד בתבניות ובגורמים בתוך תבניות.
- כן. - אם תבחן את התבנית כאן,
היא תיראה כמו יצור קטן או משהו בהשראת סרט מצויר...
אני מבין. אני רואה.
האריחים במהדורה מוגבלת של דיוגו נמכרים במאות דולרים כל אחד.
הם מיוצרים ביד בעבודה שדורשת המון זמן.
מנואלה נמצאת כאן. היא המומחית הגדולה בצביעת אריחים.
היא עובדת כאן כבר 42 שנה.
ארבעים ושתיים? מדהים.
היא שואלת אם אתה רוצה לנסות. אתה רוצה לנסות?
- כדאי שתנסה. - לנסות לצבוע? אני לא יודע.
אז מובן שהגיוני מאוד
לתת לי להשתולל על אחד העיצובים יקרי הערך שלו.
- אתה רואה? - אני אתחיל מכאן.
- בבקשה. - אני מבין.
התחלתי היטב באריח שלי.
האמת היא שהפתעתי את עצמי קצת.
אתה עושה עבודה טובה מאוד.
אצור אתגר בשבילך עכשיו.
כן?
אז כאן יש קווים לבנים.
אז איך אנחנו יכולים לצבוע סביב הקווים הלבנים?
- זה... - הייתי...
הייתי נותן למישהו אחר לעשות את זה, אבל...
- אעשה את זה. כאן. - זה טוב.
אבא שלי היה צייר מעולה. הוא נהג לצייר קריקטורות וכל זה.
ידיים יציבות, מיקום.
- אתה מוכן? - ברגע שאתה מוכן.
לא ירשתי שום דבר מזה.
זה גרוע. זה נהרס.
מה קרה לגן הזה?
- שיתפנו פעולה, יוג'ין. - בסדר.
- אני מקווה שאתה מרוצה מזה. - וואו.
הוא בחור מוכשר מאוד.
לא בדיוק זכיתי בתהילה,
אבל אני מקווה ששיתוף הפעולה של הערב "יצבע" אותי באור חיובי מאוד.
אני מתנצל על הבדיחה.
בחיי.
לא רע.
לאחר כמה שעות הקהל כבר מתאסף
כדי לצפות באחד מגדולי זמרי הפאדו בפורטוגל.
לא נעים לי מהבחור.
אני חושב שהוא לא יודע למה הוא הכניס את עצמו.
ואת הגיטריסט הקנדי הלא מרשים בעליל שלו.
- יוג'ין. - שלום, יוג'ין.
- היי. - ברוך הבא.
למזלי, כמה מחבריי הפורטוגזים החדשים...
- וואו, אתה שיקי מאוד. - וואו.
באו לתמוך בי.
יש לנו אורח מיוחד מאוד כאן.
אני רוצה להציג בפניכם את מר יוג'ין לוי.
אני צריך רק לפרוט כמה אקורדים פשוטים
ולתת למקצוענים לטפל בעניינים היוקרתיים יותר.
זה נשמע קל עד שמוסיפים חדר שמלא בחובבי פאדו.
תודה לכולכם.
- לא אשיר. - בסדר.
זו הופעת הפאדו הראשונה שלי. אני מקווה שלא אפשל.
רבותיי.
שתיים, שלוש, ארבע...
היה מורט עצבים להיות שם
כי הם טובים מאוד במה שהם עושים.
אבל אני לא... אני לא חושב שפישלתי.
הייתי טוב משציפיתי.
כן! וואו!
תודה.
זה כיף גדול.
קשה להאמין שרק לפני כמה ימים ידעתי מעט כל כך על העיר הזו.
אני יכול להגיד שהמעבר מדף חלק לגבי המקום הזה
פקח את עיניי.
חקר והרפתקה הם חלק מהדנ"א של ליסבון.
הפורטוגזים יצאו אל העולם, גילו את החדש ואת האקזוטי
ואז שילבו אותם במרקם העיר.
וזה מעורר השראה.
אני עדיין מרגיש שאני נאבק בעניין רוח ההרפתקנות.
אני יודע שאני עדיין לא הרפתקן, אבל אני מנסה.
לחיי הבכורה שלי בפאדו.
- כן. - כן!
ואני מניח שאפשר לסווג אותי כחבר זוטר
במועדון הטיילים העולמי.
תרגום: אסף ראביד