Eräs suuri filosofi sanoi, että maailma on kuin kirja,
ja ne, jotka eivät matkusta, lukevat siitä vain yhden sivun.
On sanottava,
että olen lukenut muutamia sivuja enkä ole kovin ihastunut kirjaan.
En pidä matkustamisesta, ja siihen on useita syitä.
En viihdy -
kylmässä säässä.
Avantouintia alastomana?
- Kyllä. - Kuulostaa mahtavalta.
Entä liiallinen kuumuus? En pidä siitäkään.
En liiku noin nopeasti.
- Olen 75-vuotias. - Haluatko apua?
En, osaan kyllä.
Minun on kuitenkin ehkä aika laajentaa maailmankuvaani.
Voi luoja.
Työnsin käteni ensimmäistä kertaa norsun ahteriin.
On hienoa,
että voin yöpyä uskomattoman hienoissa hotelleissa.
Tämä on vaikuttavaa.
Olen kuitenkin luvannut tutustua myös ympäristöön.
- Varo, mihin astut. - Todellakin.
- Kaunis vuori. - Se on tulivuori.
Tulivuoriko?
Olen vältellyt tätä maailmaa koko elämäni.
Sadie.
Voi luoja.
Pelkkä selviytyminenkin olisi hienoa.
Viimeinen kerta, kun juon viisi vodkapaukkua suomalaisen kanssa.
Olen Euroopan läntisimmässä osassa.
Eurooppalaisista kaupungeista tämä on lähimpänä Pohjois-Amerikkaa.
En kuitenkaan tiedä kaupungista mitään.
LISSABON
Pidän Euroopasta.
Olen käynyt Roomassa, Lontoossa ja Pariisissa.
Tuntuu, että tiedän niistä paljon.
Hävettää sanoa, etten pysty edes osoittamaan Lissabonia kartalta.
Kuulin, että tämä on Euroopan aurinkoisin pääkaupunki.
Voisiko se olla syy viime vuosina kaksinkertaistuneeseen turistimäärään?
Yritän selvittää vierailuni aikana,
mitä he tietävät ja mitä minä en selvästikään tiedä.
Töötättiinkö minulle?
Minut toivottaa tervetulleeksi paikallinen opas ja hurmuri Bernardo.
Hänen autonsa ja viiksensä tuovat mieleen vanhan ajan Hollywoodin.
- Minulleko? - Kyllä vain.
- Mennään. - Selvä.
Kerro minulle Lissabonista.
Kaupunki on 400 vuotta vanhempi kuin Rooma.
Neljäsataa vuotta Roomaa vanhempi?
Meillä päin jokin on muinaista, jos vain isoisä muistaa sen.
Kaupunki on ollut olemassa jo kolmetuhatta vuotta.
Täällä on kaunista.
Aivan.
Sijainti Atlantin kupeessa -
teki Lissabonista tärkeän sataman Euroopan ja Afrikan välisellä reitillä.
Tämä on kaupungin pääaukio. Se oli aikoinaan kauppapaikka.
Laivat saapuivat ja toivat kauppatavaraa.
Niitä myytiin tällä aukiolla.
Juuri niin.
Lissabonin kultakausi oli 1500-luvulla,
mutta kaupunki oli merkittävä nykyaikanakin.
Toisen maailmansodan aikana sitä sanottiin vakoojien kaupungiksi,
sillä natsien ja liittoutuneiden agentit olivat täällä peitetehtävissä.
Lissabon tunnetaan myös seitsemän kukkulan kaupunkina.
Tuntuu, että tähän kaupunkiin liittyy paljon enemmänkin.
Näyttää siltä, että kaikki kadut ovat mukulakiveä.
Niin.
Toivottavasti Bernardo tuntee hyvän kiropraktikon.
Eugene, saavumme perille.
Yhden kuuluisan kukkulan laella -
sijaitseva hotellini on entinen palatsi,
jonka kuuluisin asukas oli mahtava ylimys.
- Tervetuloa, hra Levy. - Todella hienoa.
Tunnen olevani alipukeutunut.
En tiedä, annanko juomarahaa vai haastanko hänet kaksintaisteluun.
Upea paikka.
Palacion sisustus heijastaa kreivin tyyliä.
Hän ei varmastikaan ajatellut, että vähemmän on enemmän.
Halusimme säilyttää mahdollisimman paljon vanhasta palatsista.
Hotellin johtaja Margarida vie minut kuninkaalliseen sviittiin,
jossa tunnen oloni kodikkaaksi kaltaisteni arvokkaiden antiikkiesineiden seurassa.
Hyvin kaunista.
Olen täällä yhtä rentoutunut kuin posliinikaupassa.
Pelkään kovasti rikkovani jotain.
Kaikki näkemäsi toteutettiin Verriden kreivin toiveiden mukaan.
- Verriden kreivin. - Verriden.
Tämä on minulle helppoa. Olen juutalainen,
- joten tämä on tuttua. - Aivan.
- Ääntäminen ei ole vaikeaa. - Äänne on harvinainen.
- Totta. - Vai mitä?
Kaikki ovat peräisin häneltä. Katon stukot ja veistetyt puudetaljit.
Hän halusi näyttää varakkuutensa.
Tämä on kylpyhuone parhaimmillaan.
- Laatoitus on todella kaunis. - Kyllä.
Sanotaan, että hotellin on tunnuttava kodilta.
Jos pääsisin aina tällaiseen hotelliin,
olisin onnellinen mies.
Kenen kuva seinällä on?
Hän oli Portugalin kuningatar, joka nai Englannin kuninkaan.
Portugalissa oli teekulttuuri,
jonka hän vei Englantiin.
Kiinnostavaa tietoa.
Voisitko kertoa kaikille, että kuulit sen minulta?
- Kyllä vain. - Selvä.
- Kerron, että opetit minua. - Se olisi hauskaa.
Voin ehkä uskotella olevani teeasiantuntija.
- Sinun jälkeesi. Varo kynnystä. - Voi sentään.
En kuitenkaan vielä tiedä juuri mitään Lissabonista.
Aikamoista.
Tuota noin. Katsoin alas.
- En tajunnut... - Kaikki hyvin?
...että olin lähellä reunaa.
Palataan sisälle.
Tiedän olevani onnellisimmillani, kun jalkani ovat tiukasti kuivalla maalla.
Margarida kertoo kuitenkin merellisen kaupungin näyttävät parhaat puolensa,
jos purjehdin Tajo-jokea pitkin.
Lähden siis matkaan oppaani Luísan kanssa.
- Selvä. - Esittelen sinulle -
kapteeni Angelon.
Hei, Angelo.
- Tervetuloa veneeseen. Pidätkö siitä? - Pidän.
- Olen ensimmäistä kertaa purjeveneessä. - Niin.
Miehistöä ei ole paljon.
Aivan. Apuasi tarvitaan.
Selvä. Teen voitavani.
Angelo ei oikeasti tajua, miten vähän osaan.
Autatko irrottamaan köydet?
- Irrottamaan köydet. - Niin.
Onko köysille joku erityinen termi, vai ovatko ne vain köysiä?
- Vain köysiä. - Selvä.
Nostetaan purje.
Purje ylös!
Ei. Meidän on tehtävä se.
- Tule mukaan. - Tulenko?
- Kyllä. Älä huoli ruorista. - Kaikki hyvin.
Me purjehdimme.
Edessämme on risteävää liikennettä.
- Älä huoli. - Veneistäkö?
- Niin. Ei huolta. - Niissä on vain ihmisiä.
Tämä on mukavaa.
Kyllä, jos ei välitä, selviääkö hengissä.
Onnistuin kuin ihmeen kaupalla ohjaamaan meidät ulos satamasta.
Kaupunki näyttää kauniilta.
Tämä on paras paikka tutustua Lissaboniin.
Täältä näkee vanhan kaupungin, kuuluisat kukkulat -
ja patsaan.
Kutsumme sitä Kristus Kuninkaaksi.
Sitä katsoessa tulee tietysti mieleen eräs toinen maa.
- Sanoisin, että Brasilia. - Juuri niin.
Lissabonin kardinaali vieraili Riossa 1930-luvulla,
ja Kristus Vapahtaja -patsas teki häneen vaikutuksen.
Hän halusi rakentaa jotain samanlaista tänne palattuaan.
Mikä tuo on?
Sen ensimmäinen nimi oli Salazarin silta. Mikä siitä tulee mieleen?
Tietenkin San Franciscon Golden Gate.
Siihen on syy.
Lissabonissa on muutakin samanlaista kuin San Franciscossa.
Maanjäristykset.
Kaupunki tuhoutui suurilta osin vuoden 1755 maanjäristyksessä.
Se rakennettiin uudelleen.
Menemme sillan alle.
Siltaa suunnittelemaan -
palkattiin amerikkalaisia, jotta se kestäisi maanjäristyksiä -
kuten Kalifornian sillat.
Lissabonissa -
näkyy vaikutteita koko maailmasta.
Lissabonin ilme on hyvin kansainvälinen.
Se on ollut kauan globaali sulatusuuni.
Monet eivät tunne tämän muistomerkin taustaa.
Merenkulkijat lähtivät tästä Lissabonin satamasta...
- Aivan. - ...tutustumaan Uuteen maailmaan.
1400- ja 1500-luvuilla -
portugalilaiset löysivät meriväylät Intiaan, Brasiliaan, Kiinaan ja Japaniin.
Yhtäkkiä tänne alkoi saapua erilaisia ihmisiä ja eksoottisia tuotteita.
Lissabonista tuli Euroopan rikkain kaupunki.
Ajatella, että kaupunki, jota en löytäisi kartalta,
itse asiassa auttoi piirtämään kartan.
Portugalilaiset matkustavat yhä mielellään maailmalla.
Haluamme lähteä kokemaan jotain erilaista.
Entä sinä? Pidätkö matkustamisesta?
Tuota noin,
- olen varsinainen seikkailija. - Hienoa.
Maailman tutkiminen...
on minulla verissä.
Muistutat portugalilaisia.
Voisi sanoa, että olen hieman portugalilainen.
Valehtelin.
Hän tuntui vain olevan innoissaan seikkailijan seurasta.
Petkutin häntä hieman.
En ole seikkailunhaluinen.
Olen näyttelijä.
Voisin saada ansiokkaasta kyvyttömyyteni salaamisesta Oscarin.
Päivä kapteenina oli rankka,
mutten joudu teeskentelemään rakkauttani cocktaileihin.
Hotellin erikoiscocktail on merihenkinen.
Tämähän on laiva.
Tajuan sen nyt. Näen purjeet.
Onpa hyvää.
Illan drinkit tarjoillaan musiikin kera.
Fado on Lissabonin vastine bluesille.
Se on perinteistä merimiesten laulua, ja minäkin olen nyt merenkulkija.
Sitä laulaa tänä iltana megatähti.
Häntä voi kutsua fadomusiikin Bonoksi.
Hauska tavata. Mitä kuuluu? Olen Hélder.
- Hélder? - Hélder.
Mistä tämä musiikkilaji alkoi?
Ensimmäinen fadolaulaja oli nainen. Hänen nimensä oli Maria Severa.
Hän oli prostituoitu ja soitti kitaraa.
- Prostituoitu? - Niin.
Kiinnostava tarina.
En olisi arvannut, että prostituoitu -
keksi laulutyylin.
Kunnia kuuluu hänelle.
Hän ei varmasti saanut sitä aikanaan.
Suosio mitattiin rahassa.
Laulussa on pitkiä ja viivytteleviä säveliä.
Voi pojat, fadon laulamiseen tarvitaan aikamoista ääntä.
Oletko muusikko?
- Tuota... - Soitatko jotain soitinta?
- Jotain... - Huonosti.
Mitä?
- Kitaraa. - Niinkö?
Menemme parin päivän päästä toiselle fadoklubille.
Tulisitko soittamaan kanssamme?
Oli hyvin ystävällistä pyytää minua esiintymään.
Mietin hänen säestämistään kitaralla.
Pilaisin hänen esityksensä.
En tiedä, voinko soittaa...
- Kokeile vain. - ...kanssasi.
En halua herättää hänen raivoaan soittamalla väärin.
En ole koskenut kitaraan vuosikausiin.
Uskokaa pois, etten pidä julkisista nöyryytyksistä.
Ehkä esiintyminen Hélderin kanssa -
voisi kuitenkin auttaa minua ymmärtämään itseäni paremmin.
On yksi Lissabonin 220 vuosittaisesta aurinkoisesta päivästä.
Ei ole salaisuus, että hermoilen uuden kokeilemista,
erityisesti, mitä tulee ruokaan.
Kaupunki on kuitenkin herkkusuiden paratiisi,
ja suuntaan nauttimaan sen iloista.
Ensin on kuitenkin päästävä sinne.
Lissabonin ikonisin kulkuväline on raitiovaunu.
Älkää käsittäkö väärin. Pidän liikunnasta kovasti.
Kukkuloita vain on liikaa.
Raitiovaunuihin haettiin vaikutteita Yhdysvalloista -
ja niitä kutsuttiin aluksi americanoiksi.
Uudenlainen kokemus.
Torontossa raitiovaunut ovat erilaisia.
Pidän kulkuvälineistä, joissa matkanteko on seesteistä.
- Meillä taitaa olla ongelma. - Ongelmako?
Auto estää kulun.
Täytyy tehdä jotain.
Auto on parkkeerattu liian lähelle raiteita.
En odottanut tällaista hätätilannetta.
- Aja vain. - Ei. Älä.
Minä vain jyräisin eteenpäin.
Auton etuosa irtoaisi.
Etkö voi tehdä sitä?
- Etkö voi vain ajaa? - En voi.
- Olen vastuussa. - Ongelma on hänen.
Tapahtuuko tällaista paljon?
Kyllä. Hyvin usein.
Ensin annetaan sakko, ja auto voidaan hinata myöhemmin pois.
Kaikki järjestyy. Sanoisin, että loppu on onnellinen.
Ikävä kyllä en ehdi jäädä odottamaan oikeuden toteutumista.
Minun on siis pakko hakeutua jalkaisin kulinaaristen nautintojen pariin.
Olen Luísa.
- Hauska tavata. - Vastaan viihtymisestäsi -
seuraavien tuntien ajan.
Vastaat siitä, mitä vatsaani sujahtaa.
Haluan sinun ymmärtävän, miksi portugalilaiset rakastavat ruokaa.
Tärkeintä ja toiseksi tärkeintä on ruoka. Kolmanneksi tärkeintä ruoka ja aurinko.
Ymmärrän täysin.
Ostetaan aineksia lounastasi varten.
Luísa on paikallinen kokki. Hän järjestää ruokakursseja.
Tämä on Lissabonin paras kauppahalli.
Käyn täällä päivittäin. Tiedät varmaan,
että maata ja sen kulttuuria ymmärtää -
- ruoan kautta. - Se on totta.
Lissabonissa pidetään kansainvälisestä ruoasta.
Portugaliin on kulkeutunut makuja ja mausteita eri puolilta maailmaa.
Portugalin valtavan kauppaverkoston ansiosta -
tänne saapui ruokaa Afrikasta, Intiasta ja Kaukoidästä.
- Olen kuullut piri piri -kastikkeesta. - No jopas.
Se on yksi Portugalin herkullisista ruokalajeista.
Ihastut siihen varmasti.
Paikalliset merenkulkijat löysivät Mosambikista chilipaprikan -
ja kehittivät piri pirin.
Se on swahilin kieltä ja tarkoittaa "paprika, paprika".
Se on niin tulista, että sana tuli nimeen kahdesti.
- Näyttävät mausteisilta. Onko tämä tulista? - Kaikki ovat.
- Todella tulistako? - Kyllä vain.
Kunpa osaisin sanoa portugaliksi,
että pidän ketsupista.
Ruokalistalla on myös jotain vielä piri piriäkin suositumpaa.
Kalaa.
Vain Japanissa ja Islannissa syödään enemmän kalaa henkeä kohden.
Valmistamme aterian tuosta kalasta.
Voi pojat.
En ole koskaan pitänyt kalatoreista -
enkä usko, että kalatkaan pitävät.
Kuulen,
miten se rusahtelee.
Tästä syystä minua ei nähdä laiturilla.
Kalan katse piirtyi mieleeni -
vuosien ajaksi.
Nyt teemme jotain, mihin en ole valmistautunut lainkaan.
Tervetuloa matalaan majaani.
Kokkaamme.
Tässä on piri piri -kastikkeen ainekset.
Leikkaan siis tämän.
- Leikkaan tämän ensiksi näin. - Aivan.
Paloittelenko sen?
- Se on kuorittava ensin. - Kuoritko sen?
- Kyllä. - Selvä.
- Sipulit kuoritaan. - Kulttuurieroja.
Pidän syömisestä mutten välitä ruoanlaitosta.
Ihmisistä oppii paljon, kun he laittavat ruokaa.
Pelottaa jatkaa tätä yhtään pidemmälle.
Vaimoni ja minun ensitreffeillä -
valmistin teetä. Laitoin teepussin kuppiin -
ja puristelin sitä lusikalla.
Hän kysyi, mitä oikein teen.
Sanoin laittavani teetä.
Hän kysyi, miksen hauduta sitä.
Sanoin, etten tiedä, mitä se tarkoittaa.
Riitelimme hieman. Ne olivat ensitreffimme.
Oliko vaikeaa voittaa hänet takaisin?
Ei ollut.
Omintakeisuuteni teki häneen vaikutuksen.
Hän rakasti sinua.
Lopulta kyllä.
Kuinka pitkä liittonne on?
Olemme olleet naimisissa 45 vuotta.
- Se on hienoa. - Niin.
Ajattelen yleensä, että oma liittoni on pisin.
- Kauanko se on kestänyt? - 38 vuotta.
- Niinkö? - Kyllä.
- Aika lähellä. - Aivan.
- Voitin seitsemällä. - Niin.
Ero ei enää kannattaisi.
- Ei niin. - Siinä ei olisi järkeä.
Vaimoni sanoo, että pitäisi tutustua moniin uusiin sukulaisiin.
- Aivan. - Eikö vain?
Minun on kirjoitettava vaimollesi viesti.
- Olen varma, että hän kärsii kanssasi. - Se on totta.
Luísa tajuaa, että minut on parasta laittaa -
napostelemaan ja katselemaan.
- Paprikaa? - Niin.
Sitruunaa.
Täydellisessä piri pirissä chilin tulisuutta vaimentaa -
mieto sitruunan, valkosipulin, sipulin ja suolan sekoitus.
Kannoin vihdoin korteni kekoon.
- Täydellistä? - On.
Kastike on valmis.
Laitan kalan marinadiin.
Portugalilaisen perinteen mukaan -
Luísa altistaa kalan lisänöyryytyksille.
Kala makaa nesteessä.
- Mitä? - Olet pahempi kuin lapsenlapseni.
Olen nirso syöjä.
- Se pehmentää kalan. - Niinkö?
- Huomaat sen syödessäsi. - Oikeastiko?
Hän herätti luottamukseni. Uskoin häntä.
Minua jännittää.
Kalaa ja piri piri -kastiketta. Ole kuitenkin varovainen.
Selvä.
Voi luoja. Uskomattoman hyvää.
Ehdottomasti paras ateriani Portugalissa.
Hienoa. Kiitos luottamuksestasi.
En pärjännyt hullummin aterian suhteen.
Luísan pomottelu ei häirinnyt minua.
- Kalalle. - Kalalle.
Lissabon selvästikin vaikuttaa ihmisiin oudosti.
En pelkästään kokeile uutta vaan myös pidän siitä.
Ehkä alan omaksua kaupungin seikkailuhenkeä.
On kuitenkin valmistauduttava suureen haasteeseen. Hélderin keikkaan.
Kaikki taidot eivät palaa mieleeni.
En ole soittanut kitaraa pitkään aikaan.
Soittoani kuunnellessa saattaa huomata riitasoinnun jos toisenkin.
Saatan irvistellä lavalla paljon.
Esityksestä saattaa tulla surullinen minun takiani.
Mutta fadomusiikkihan on surumielistä.
On siis hienoa tuntea kaipuuta ja unelmoida -
olevansa parempi muusikko esiintyessään hänen kanssaan.
Joudun ehkä harjoittelemaan koko yön.
Tänä aamuna hotellin omistaja Kees vie minut kävelylle mukulakivikaduille.
Hän lupasi, että se kannattaa.
Hyvää huomenta.
- Pidän tyylitajustasi. Hienoa. - Niinkö?
Poikani olisi aivan innoissaan -
- asustasi. - Niinkö?
Kees saapui tänne Hollannista 40 vuotta sitten -
kierrettyään ensin maailman.
Asetuin Lissaboniin,
koska se on yksi maailman kauneimmista paikoista.
Hän haluaa vakuuttaa minut asiasta -
ja on keksinyt tien sydämeeni: leivonnaiset.
Voisin ostaa vanukastäytteisiä leivonnaisia.
Vanukastäytteisiä?
Voi hyvänen aika. Pidän näistä kovasti.
Pastel de nata -leivonnaiset syntyivät,
kun nunnat käyttivät munanvalkuaisia vaatteiden tärkkäämiseen -
ja antoivat keltuaiset munkeille, jotka tekivät niistä vanukasta.
Siunatut munkit. Aikamoista.
Odotan innolla.
Joka kadulla näkyy laattajulkisivuja.
Lissabonissa ja Portugalissa niitä kutsutaan azulejoiksi.
Maalatut laatat ovat peräisin maureilta.
Azulejo on arabiaa ja tarkoittaa hiottuja kiviä.
- Valmistetaanko laattoja yhä Lissabonissa? - Kyllä vain.
Hotellin laatat on valmistettu käsityönä tehtaissa,
jotka ovat historiallisia.
Alan tunnistaa kaupungista tason,
jota en huomannut aiemmin.
Tämä on upeaa.
On ehkä aika maistaa pastel de nata -leivonnaisia.
Tämä mies ymmärtää minua.
- Kippis. - Kippis.
Hyvänen aika.
Leivonnaiset olivat mahtavia.
Uskomattoman herkullisia.
Lissaboniin kannattaa tulla jo pelkkien leivonnaisten takia.
Pohjanmaan kautta.
Voisin ryhtyä vapaaehtoisesti vanukasleivosten päämaistelijaksi,
mutta Kees on suunnitellut muuta.
Hän suosittelee vierailua yhdessä kaupungin vanhimmista laattatehtaista.
Täällä muotoillaan, poltetaan, lasitetaan ja maalataan -
päivässä jopa 20 000 laattaa.
Tapaan Diogon,
joka on yhdistänyt keramiikkaan nykyaikaista muotoilua.
Yksi eturivin taiteilija kohtaa toisen kaltaisensa.
- Olen Diogo. - Diogo.
- Eugene. - Itse taiteilija.
Diogon laatoissa on azulejoista tuttua sinistä ja valkoista.
Taiteeni ydin on, että se tavallaan näyttää perinteiseltä -
muttei ole perinteistä.
Keskityn malleihin ja niiden elementteihin.
- Aivan. - Tästä mallista tulee mieleen -
pieni otus tai sarjakuvahahmo.
Näen sen.
Diogon rajoitetun erän laatat maksavat satoja dollareita kappaleelta.
Ne on maalattu pikkutarkasti käsin.
Tässä on Manuela. Hän on laattojen maalauksen asiantuntija.
Hän on työskennellyt täällä 42 vuotta.
Neljäkymmentäkaksi? Mahtavaa.
Hän kysyy, haluatko kokeilla.
- Sinun pitäisi. - Maalaamistako? Enpä tiedä.
On täysin järkevää,
että päästän luovuuteni valloilleen hänen kallisarvoisen mallinsa parissa.
- Näetkö? - Aloitan tästä.
- No niin. - Tajuan.
Alku oli hyvä.
Yllätyin siitä itsekin hieman.
Pärjäät oikein hyvin.
Saat nyt uuden haasteen.
Saanko?
Tässä on valkoisia viivoja.
Miten ne voisi maalata?
- Se... - Minä...
Pyytäisin jonkun muun töihin.
- Teen tämän. Tähän. - Hyvä.
Isäni oli suuri taiteilija. Hän teki pilakuvia ja muuta.
Vakaat kädet. Paikoillaan.
- Oletko valmis? - Kun sinä olet.
En perinyt häneltä mitään.
Tuo on huono. Tämä on nyt pilalla.
Enkö perinyt geeniä?
- Tämä oli yhteistyötä. - Selvä.
- Toivottavasti pidät tästä. - Jopas.
Hän on hyvin lahjakas.
En voi ylpeillä tällä saavutuksella -
mutta toivon pääseväni loistamaan paremmin illan yhteistyössä.
Anteeksi vain.
Voi pojat.
Ei hullumpaa.
Useita tunteja myöhemmin ihmisjoukot kerääntyvät -
katsomaan yhtä Portugalin suosituimmista fadolaulajista.
Säälin häntä.
En usko hänen tajuavan, mihin liemeen hän joutuu.
Ja hänen järjettömän surkeaa kanadalaista kitaristiaan.
- Eugene. - Hei, Eugene.
- Hei. - Tervetuloa.
Onneksi jotkut portugalilaiset ystäväni...
- Olet tyylikäs. - Johan nyt.
...tulivat kannustamaan minua.
Meillä on tänään hyvin erityinen vieras.
Esittelen teille hra Eugene Levyn.
Minun on vain rämpyteltävä helppoja sointuja -
ja annettava ammattilaisten hoitaa hienommat temput.
Kuulostaa helpolta, kunnes joutuu fadofanien täyttämään huoneeseen.
Kiitos teille.
- Minä en laula. - Selvä.
Tämä on ensimmäinen fadokonserttini. Toivottavasti en mokaa.
Hyvät herrat.
Kaksi, kolme, neljä.
Esiintyminen oli hermoja raastavaa,
koska he ovat todella hyviä.
En kuitenkaan usko mokanneeni.
Olin parempi kuin luulinkaan.
Kiitos.
Tämä on hauskaa.
On vaikea uskoa, että tiesin kaupungista vain vähän pari päivää sitten.
Rehellisesti sanottuna en tiennyt paikasta mitään,
mutta silmäni avautuivat.
Tutkimusmatkat ja seikkailut kuuluvat Lissabonin perimään.
Portugalilaiset lähtivät maailmalle tutkimaan uutta ja eksoottista -
ja punoivat kaiken tämän kaupungin sieluun.
Se on innoittavaa.
Tuntuu, etten ole vielä omaksunut seikkailumieltä.
En tunne itseäni seikkailijaksi mutta yritän kuitenkin.
Ensimmäiselle fadoesiintymiselleni.
- Aivan. - Niin!
Pääsen ehkä juniorijäseneksi -
maailmanmatkaajien kerhoon.
Tekstitys: Liisa Sippola