En stor filosof har sagt: "Världen är en bok,
och de som inte reser läser bara en sida."
Jag har läst några sidor, och jag gillar inte boken.
Jag ser inte fram emot att resa av flera anledningar.
Jag gillar inte när det är kallt.
Vinterbada naken?
- Ja. - Vilken rolig inbjudan.
Och när det är för varmt trivs jag inte heller.
Jag kan inte springa så fort.
- Men jag är 75. - Behöver du hjälp?
Nej då.
Det kanske är dags att vidga horisonterna.
Herregud.
Jag har aldrig haft handen i en elefantröv förr.
På plussidan
bor jag på några otroliga hotell.
Jösses. Det här är spektakulärt.
Men jag har också gått med på att utforska utanför dem.
- Var försiktig. - Det menar du inte?
- Vackert berg. - Det är en vulkan.
En vulkan?
En värld jag har undvikit i hela mitt liv.
Herregud.
Bara att överleva vore toppen.
Det är sista gången jag dricker fem vodka med en finne.
När jag berättade att jag skulle på safari i Sydafrika,
sa folk: "Wow! Du ser säkert fram emot det."
Och jag svarade: "Jag borde väl det."
Men jag gillar inte riktigt vildmarken.
Jag har sett naturdokumentärer.
De har i princip alla djur man ser här.
Jag behövde inte resa halvvägs runt jorden för att se dem.
Men här är jag nu. I ett onekligen vackert land -
hem åt sju procent av världens reptil- och däggdjursarter.
Jag älskar djur,
men allt som ser mig som lunch tittar jag hellre på från sofflocket.
- Hej, jag heter Bonga. - Eugene.
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
Och det är trevligt att träffa Bonga,
då han ska ta mig oskadd till mitt hotell.
Kruger nationalpark är ett av Afrikas största viltreservat.
Med sina 20 000 kvadratkilometer
är det som att fylla New Jersey med lejon och hyenor.
Tydligen har parken en miljon besökare varje år.
Men jag vet inte hur många som klarar sig hem igen.
Finns det alla slags djur här?
Kruger är känt för sitt storvilt, de fem stora,
alltså djur som är farliga att stöta på till fots.
Vilka djur är det?
Elefanter, bufflar, lejon, leoparder
och noshörningar.
Vad bra.
Är det här hotellet?
Ja. Det är här det händer.
Toppen.
Du kan gå ut och följa spåret.
Gå ut och följa spåret?
Toppen. Min rädsla för att bli uppäten ersätts nu
av min fruktan att bli mosad av ett tåg.
Välkommen till Kruger Shalati. Jag heter Gavin.
- Gavin. Läget? - Bara bra, tack.
Gavin är chef för ett av världens mest unika hotell.
Kruger Shalati består av 13 tågvagnar
på en 300 meter lång bro över floden Sabi.
Snacka om trafikstockning. Ett hotell på spåren.
- Lite annorlunda, va? - Jag har aldrig sett nåt liknande.
För 100 år sen var denna järnväg det enda sättet att besöka reservatet,
men den övergavs 1973,
delvis på grund av antalet djur som dödades av tågen.
De här renoverade vagnarna har förts hit från hela Afrika för denna tekniska bragd.
- Vill du byta plats? - Nej. Jag klarar mig.
Hotellet öppnades 2020
och har otroliga vyer över otroligt farliga saker.
Inatt fångade vi lejon på vår nattkamera här.
Rakt under oss.
Några gäster hörde dem ryta och frågade
- om de var på altanen. - Nä, du skojar!
Var de det?
- Nej. - Okej.
- Vi är ganska trygga. - Men inte helt trygga?
- Tja, det är ju ändå Afrika. - Precis.
Ingen risk att jag glömmer att jag är i Afrika.
Det är överallt, och det är makalöst.
Jösses. Titta bara.
Ett bra ställe för att titta på storvilt hela dagen.
- Vad var det? - En flodhäst.
- Vill du se ditt rum? - Ja.
Då gör vi det.
Vi har en safari inbokad åt dig.
När du är hemmastadd kan du komma till fordonet.
Tack.
Vagnarna är från 1950-talet.
Men de har lagt till en viss lyx som jag inte har nåt emot.
Det är spektakulärt.
Man känner att man är i Afrika.
Ja. Vad nu än det var.
Balkongen och de stora fönstren får en att känna sig nära naturen.
Kanske lite för nära.
Vad tusan var det?
Okej, nåt blir dödat. Jag vet inte vad det var.
Det var hemskt. Det lät hackande.
Folk pratar jämt om storvilt.
Det största för mig den här resan vore att hålla mig vid liv.
Det här är otroligt.
Men lyckan står den djärve bi, så det blir safari med Bonga.
Lämna aldrig fordonet. Sitt kvar...
- Herrejösses. - En krokodil.
Vilken stor krokodil.
- Man kan se tänderna sticka ut. - Jag ser dem.
Det är dödens flin,
för käftarna kan krossa en hel människa.
Den såg nästan fejk ut. Som nåt som satts ut
så att turister har nåt att titta på.
Titta. En leopard.
- Min första leopard. - De hör till de fem stora.
Sådär ja.
Stopp. Titta till vänster.
En elefant.
En till av de fem stora.
Titta bara.
De kan kommunicera på olika sätt.
De har ett fantastiskt kurr i magen som skickar signaler ner i marken.
De har receptorer på fötterna som känner vibrationen.
- Det går ju bra. - Ja.
Två redan. De står på kö för att träffa mig.
De gillar nog Schitt's Creek.
- Titta på vägen. - En flodhäst?
Ett vårtsvin.
Ett vårtsvin! Det här är för mycket.
Den är inte vacker.
De hör otroligt bra.
Nåt måste de ju vara bra på.
Det finns inget bättre än en afrikansk solnedgång.
Och jag gillar skenet över landskapet från min trygga jeep.
Vi ska gå.
- Måste vi gå? - Ja.
Vi fick ju inte gå ut.
Jag gillar solnedgångar,
men de är inte värda att dö för.
Bonga menar att det är säkert.
Och inget utstrålar "säkert" som en beväpnad vakt.
Vilket maffigt vapen.
Vi går på rad.
Om du ser nåt, säg bara "buffel vänster", "flodhäst till höger".
Det skrämmer mig att det är jag som säger "flodhäst vänster", "noshörning höger".
För om ni är helt vilse...
Några frågor?
"Varför gör vi det här?" är den första.
Okej, på rad.
När solen går ner, kommer katterna fram då?
De kommer fram när det är mörkt,
för de har så bra mörkerseende.
Du går inte på rad.
Förlåt.
- Vad pekar du på? - Titta, apor.
- Till vänster. - Apor?
De går upp i träden nu när det mörknar.
Du går inte på rad. Försöker du få mig dödad?
Kom. Vi kallar det här för kvällsdrink.
Jag kallar det "så ska det se ut".
Vi har torkad vårtsvinskorv.
- Jaha. Och? - Sen har vi krokodilschnitzel.
- Krokodilschnitzel? - Ja.
- Det ska bli kul att se dig äta det. - Det är jättegott.
- Bara en vodka tonic för mig. - Perfekt.
- Skål. - Skål.
Det gick ganska bra. Vi såg lite grejer.
Vi såg många djur.
Du hade säkert nåt med det att göra. Jag tror att du arrangerade det.
När man ser djur på tv så är man på sitt eget revir.
Här ute är man på deras revir.
Det finns ett inslag av fara
som skapar ett inslag av spänning.
Så vackert.
Det må vara spännande att se allt storvilt,
men jag vill inte stöta på dem på hotellet.
Jag håller fönstren stängda.
Det som skulle hålla mig vaken är ljudet av ett djur som skriker
för sitt liv medan han slits i bitar.
Efter en förvånansvärt bra natt
är jag redo för frukost - innan jag blir nån annans frukost.
God morgon.
Hur har du trivts hittills?
- Jo, så längt är allt väl. - Så längt är allt väl.
Insekten gillar dig.
Va? Vad är det?
- Jag ser den. - Herregud.
- Kan du knäppa iväg den? - Då tar vi den.
- Bli inte rädd. - Det är jag inte.
Det är en... En jätte-något.
En gräshoppa.
Jag blir redan attackerad av jättebönsyrsor.
Lite omväxling vore fint idag.
Helst nåt som inte involverar att riskera liv och lem.
Lyckligtvis har Gavin bjudit in mig på en runda golf.
Det här är spännande.
Folk spelar golf där, så det måste vara ofarligt.
"Golfbanan används på egen risk.
De ansvarar inte för eventuella förluster eller skador, dödliga som andra."
Jag måste ta ett snack med Gavin.
Skukuzas golfbana är en av världens vildaste.
Inget håller djuren borta. Inte ens en klädkod.
- Så det finns inga stängsel? - Exakt.
Hur funkar det?
Om bollen hamnar i ruffen, så lämnar vi den där.
Kom ihåg att titta ner om du hör nåt rassla i buskarna.
Ska vi sätta dig i bilen?
Sådär ja.
Då kör vi.
Förra veckan filmade jag en flodhäst här.
Ute på fairway.
Flodhästar kan springa 100 meter på tio sekunder.
Så jag vill slå ut på mindre än nio sekunder.
Det här var då nåt.
Japp. Oj! Titta.
Jösses!
Flodhästarna är farligast. De dödar fler människor än nåt annat djur.
Jag vet vad du försöker.
Det är svårt nog att slå ut över vatten.
Han försökte psyka mig. "Flodhästarna är farligast."
Det var fult. Det trodde jag inte om honom.
Titta på bollen, så vaktar jag.
Försök igen.
Skrattade fågeln åt mig?
Vart tog han vägen?
Bakom oss.
- Visa hur man gör. - Okej. Vi försöker.
Jag gav inte allt. Jag ville ju inte utklassa honom.
Nu börjar det bli läskigt.
Jag ska gå upp till lunchområdet och gömma mig bakom några barn.
Efter den golfrundan
trodde jag inte att det var möjligt att komma närmare djurlivet.
Men Bonga har planerat en upplevelse
som enligt honom ger ordet "närkontakt" ny innebörd.
Men först måste vi ta oss dit.
Jösses. Spana in bufflarna. Vad stora de är.
Snacka om att buffla sig fram i trafiken.
De tittar rakt på oss.
Nu börjar det bli läskigt.
Låt dem glo.
Ibland måste man visa vem som bestämmer.
Och det går bra att göra här, ifrån baksätet.
De goda nyheterna? Ytterligare ett djur sett. De dåliga?
De kan döda 200 personer i året, så jag följer gärna deras tidtabell.
Efter den tjuriga vägspärren
får jag äntligen träffa Peter, Krugers veterinärchef.
Vad exakt är det vi ska göra?
Vi vill immobilisera en elefant
så att vi kan göra en hälsokontroll.
Jag har aldrig hört nån säga "immobilisera en elefant" lika ledigt.
Vad ska jag göra?
Hjälpa till så mycket som möjligt.
Okej.
Jag hoppas att de inte räknar med mig för mycket,
för min bakgrund är inom komedi.
Som skådis är jag van vid säkerhetsgenomgångar,
men idag lyssnar jag extra noga.
Säg till mig om elefanten börjar röra sig eller urinera,
för då börjar den vakna.
Om elefanten börjar urinera, hur långt måste man gå tillbaka?
Du måste springa.
Börja springa.
- Ja. - Okej.
Jag gillar inte helikoptrar,
så jag är i spårfordonet med Peters kollega Michele.
Jag rekommenderar att inte vara i helikoptern när de skjuter.
Du behöver inte tvinga mig.
Det ser ut som vårt mål.
De använder helikoptern för att fösa djuret hitåt.
Det är då som Peter skjuter.
Wow. Kolla in.
Titta vad bra han flyger. Har du sett nåt liknande?
Han går precis dit de vill.
- Han börjar stappla. - Nu ramlar han.
Nu ligger han ner.
De ska dra omkull honom på sidan.
Det var otroligt.
Kontroller som denna övervakar elefantbeståndets hälsa.
De har nu mindre än en halvtimme på sig att samla sina data
innan den ofarliga bedövningen avtar.
Din första elefant. Rör vid honom.
Han är lugn, så vi kan utföra vårt arbete.
Han är lugnare än mig just nu.
Jag gillar inte sjukhusdrama.
Som nu när de öppnar munnen på honom.
Okej. Nu tänker de...
- Så långt är allt väl? - Ja.
Håll mig uppdaterad.
Vill du hjälpa oss samla in lite prover?
Samla in prover?
Du behöver en stor handske. Du kan föreställa dig...
Jag vet inte riktigt.
- Det är i den här änden. - Nej.
Nej.
Jag gillar inte vart det här är på väg.
Du ska bara samla in avföringsprovet.
- Jag vill inte ha allt... - Avföringsprov?
Och tänk om han vaknar medan jag är...
Du vet, där inne?
- Du behöver inte vara varlig. - Herregud! Förlåt mig!
- Han spänner. - Spänner han?
Jag klandrar honom inte!
- Får du ut nåt? - Jag vet inte.
- Känn runt lite. - Gör det själv.
Där har vi det.
Jag har aldrig haft handen i en elefantröv förr.
Då var det avklarat.
En av de värsta upplevelserna jag nåns...
- Det är inte precis avföring, va? - Nej.
Jag kan hjälpa dig.
Jag vet inte hur långt in du ska, men om du måste ta en Uber dit...
- Svårt, va? - Jag har det.
Det var det vi var ute efter.
Det är kul i Afrika.
En elefant glömmer aldrig, så...
- Han letar nog efter dig. - Jag ska gömma mig här bakom.
Jag tror inte jag återvänder hit.
Han kommer att känna igen min hand. Han kanske inte minns ansikten,
men han kommer att se min hand och bara...
Att se detta enorma djur och kunna röra vid det
och känna dess puls var helt otroligt.
Jag har aldrig upplevt nåt liknande och kommer nog aldrig göra det igen.
Det där var då nåt.
Bara för att Afrikas sol går ner
betyder det inte att odjuren går och lägger sig.
Titta på vägen!
En hyena.
Hyena?
- Där är den. - Titta bara.
På vägen tillbaka till hotellet
kommer parkens nattliga djurliv fram för att äta oss...
Förlåt, möta oss.
Det finns fler där nere. Fort.
Där är de ju.
De jagar just nu.
Förhoppningsvis inte oss.
Titta. Vad är det?
- En kanin? - En klipphare.
- Det räknas inte som storvilt, va? - Nej.
Men noshörningar gör det.
Vad är oddsen för att se en ikväll?
De ses väldigt sällan, för de har tjuvjagats för sina horn.
För tio år sen såg jag dem tre gånger i veckan.
Nu kan det gå en månad mellan gångerna.
Jag oroar mig för att min son aldrig får se en.
Tusan. Det är fruktansvärt.
Otroligt nog börjar djurlivet här faktiskt påverka mig
på ett oväntat sätt.
Jag älskade att vara så nära en elefant.
Och att se djur på safari...
Det är inget man ser i Toronto.
Men att sitta på altanen vid en brasa med ett glas cabernet
är ett fint avslut på dagen i det vilda Afrika.
Tre av de fem stora har setts. Lejon och noshörning kvar.
Det senaste årtiondet har parkens noshörningsbestånd minskat med 75 %.
Så jag måste resa utanför parken.
Jag lyckades undvika det tidigare, men den här gången
går det inte att undkomma det färdsätt jag tycker minst om.
Vi ska åka helikopter.
Jag gillar inte helikoptrar.
Jag är rädd för höjder.
Närmare bestämt att falla från dem.
Jag intalar mig själv att det är för de fem storas skull.
En elefanttjur sitter under trädet där.
Jag tittar bara rakt fram.
Sådär. Fast mark.
Känns bra.
Trevligt att träffas. Välkommen.
Petronel. Då åker vi.
Hoppa in med mig och Goofy.
Petronel är eldsjälen bakom Care for Wild,
världens största noshörningsreservat.
När man väl har sett en noshörning så älskar man dem. Så var försiktig.
Du kanske hittar ditt livs stora kärlek.
Det var inget jag nånsin såg som möjligt, men vi får se.
Sedan 2011 har de räddat över 100 noshörningar.
När jag anländer är det matdags för de minsta.
Det kallar jag flaska.
Hur får ni hit ungarna?
Vi kallar på dem.
Kom igen. Ropa på dem.
Det går bra.
Där är din minsting.
- Titta här! Den stora är Danny. - De är stora.
De är stora bebisar.
Okej! Håll den så där.
Utmärkt.
- Den är slut. - Det är därför vi ger honom två.
Senast jag gav nån flaska var för 36 år sen.
Flaskan var mycket mindre. Det var min dotter med.
Han är mindre än han borde,
för han var bara en månad när hans mamma blev skjuten.
Trots reservatets insatser
kan de vara utdöda i det vilda inom 15 år om tjuvskyttet fortsätter i samma takt.
De dödas i en alarmerande takt.
Att folk plockar upp de föräldralösa och för hit dem är som ett mirakel.
Jag börjar gilla dem. Små sötnosar.
Det var en väldigt rar upplevelse.
Det är nåt jättegulligt med dem.
Jag kunde inte fatta att jag matade en noshörning.
Petronel vill släppa ut alla i deras naturliga livsmiljö.
Och hon har nåt särskilt att visa mig.
Vi ska ut och hälsa på noshörningarna
som vi redan släppt ut och se hur de klarar sig.
De behöver vara ute i naturen. Det är där de hör hemma.
Det här är helt sjukt.
En, två, tre, fyra, fem. Vilken vacker bild.
Helt otroligt.
Jag trodde aldrig att jag skulle få se nåt sånt här.
Två noshörningar, Wyntir och Storm, har nyligen skrivit historia.
Wyntir parade sig med en annan föräldralös, Storm,
och där är Blizzy. Vilket mirakel.
Det är världens första.
Det första barnet till två föräldralösa.
Det är som det första steget på månen. Det här är möjligt.
Det finns hopp. En ny era för noshörningar.
Vilket mirakel.
Den föräldralösa noshörningen som just fött sin bebis
är en bild som kommer att leva kvar i mitt minne av Sydafrika.
Det här landet är unikt i sitt slag.
Det har lämnat ett bestående intryck.
Jag hade trott att se djur i naturen var samma sak som att se djur på tv.
Tänk så fel jag hade.
Att vara så här nära djuren
gjorde det mer spännande än jag trodde att det skulle vara.
I sitt dagliga liv tänker man inte på djuren här.
Man tänker inte på att noshörningarna kan dö ut.
Men här är man mitt i smeten.
Det här är unika upplevelser,
och jag fick se några otroliga saker som de flesta inte får en chans att se.
Jag tror att jag såg fyra av de fem stora. Tydligen är det ett bra resultat.
Jag såg inget lejon,
men jag ska lägga på Lejonkungen när jag kommer hem.
Undertexter: Borgir Ahlström