Neki veliki filozof je dejal: "Svet je knjiga
in tisti, ki ne potujejo, preberejo samo eno stran."
Moram reči,
da sem prebral nekaj strani, a me knjiga ne navdušuje.
Potovanja se ne veselim iz več razlogov.
V hudem mrazu ne uživam.
Da bi se šel gol kopat v ledu?
- Ja. - Res sijajno vabilo.
In huda vročina? Tudi v njej ne uživam.
Ne morem tako hitro.
- Ampak star sem 75 let. - Potrebujete pomoč?
Ne, hvala.
In morda je čas, da si razširim obzorja.
O bog.
Prvič sem slonu segel v rit.
Fino pa je,
da bivam v izjemnih hotelih.
Olala, veličastno je.
Toda zato sem moral privoliti, da bom raziskal njihovo okolico.
- Previdno. - Ne me basat.
- Lepa gora. - Ognjenik je.
Ognjenik?
Svet, ki sem se mu izogibal vse življenje.
Sadie.
O bog.
Vesel bom, če bom preživel.
Nikoli več ne bom pil vodke s kakšnim Fincem.
Ko sem razglasil, da grem na safari v Južno Afriko,
so mi vsi rekli: "Vau. Gotovo si navdušen."
Odvrnil sem, da bi moral biti.
Ampak divjina mi ne diši kaj prida.
JUŽNA AFRIKA
Gledal sem naravoslovne oddaje
in videl skoraj vse živali, ki bi jih videl tukaj.
Pa mi za to ni bilo treba oditi na drug konec sveta.
Ampak zdaj sem v tej nesporno lepi državi,
ki ponuja dom sedmim odstotkom vrst plazilcev in sesalcev.
Živali imam rad,
a vse, ki bi v meni lahko videle kosilo, raje opazujem z domačega kavča.
- Pozdravljeni, sem Bonga. - Eugene.
- Pozdravljeni. Kar sedite. - Pozdravljeni.
Bonge sem se iskreno razveselil.
Je vodnik, ki me bo varno odpeljal v hotel.
Narodni park Kruger je eden največjih afriških rezervatov.
Meri slabih 21.000 km2.
Predstavljajte si, da bi New Jersey naselili z levi in hijenami.
Pravijo, da park vsako leto obišče milijon ljudi.
Seveda ne povedo, koliko od njih se jih vrne domov.
Ali v parku najdete tako rekoč vsako vrsto živali?
Narodni park Kruger slovi po svojih petih velikih vrstah.
Torej živalih, ki jih ni dobro srečati na sprehodu.
Katere živali sestavljajo to peterico?
Sloni, bivoli, levi, leopardi
in nosorogi.
Fino. Fino.
Je to hotel?
Ja. Tu se bo zgodila čarovnija.
Noro.
Eugene, izstopite in sledite tirom.
Izstopim naj in sledim tirom?
Krasno. Strah pred tem, da me bodo živega požrli, je nadomestila groza,
da me bo povozil vlak.
Dobrodošli v Kruger Shalatiju. Sem Gavin.
- Gavin. Kako ste? - Odlično, hvala.
Gavin je upravnik enega od najbolj nenavadnih hotelov na svetu.
Kruger Shalati sestavlja trinajst vagonov,
postavljenih na 300 metrov visok most nad reko Sabi.
To bo povzročilo hud zastoj. Hotel na tirih.
- Nekoliko drugačen je, kajne? - Takega hotela še nisem videl.
Pred sto leti ste v rezervat lahko prišli le po tej progi.
Toda leta 1973 so jo opustili.
Tudi zato, ker so vlaki povozili preveč živali.
Prenovljene vagone so dobili
z vseh koncev Afrike in ustvarili ta inženirski čudež.
- Zamenjava ali ste v redu? - Ne... V redu sem.
Hotel je vrata odprl leta 2020.
Ponuja izjemen razgled na nekatere neverjetno nevarne stvari.
Sinoči je naša infrardeča kamera tamle posnela leve.
- Tik pod nama. - Menda ne.
Nekaj gostov jih je slišalo rjoveti. Spraševali so,
- ali so na verandi. - Menda ne. Nadaljujte.
So bili na verandi?
- Ne. - Dobro.
- Precej varni smo, zato... - A ne popolnoma.
- Precej. Aha. - Ja. Ne pozabite, v Afriki smo.
Ja.
Tega ne morem spregledati.
Afrika me obdaja z vseh strani. Izjemna je.
Mejduš. Samo poglejte.
To je najboljši kotiček za celodnevno opazovanje živali.
- Kaj je bilo to? - Povodni konj.
Aha.
- Greva pogledat vašo sobo? - Ja.
Dajva.
Veste, rezervirali smo vam safari.
Ko si boste ogledali sobo, pridite k vozilu.
Hvala.
Vagoni so iz sredine prejšnjega stoletja.
Vendar so v njih poskrbeli za razkošje. Vanj se zlahka utirim.
Veličastno je.
Tu vsekakor dobite občutek, da ste v Afriki.
Ja. Ne vem, kaj je bilo to.
Zaradi balkona in balkonskih vrat imam občutek, da sem blizu narave.
Mogoče preblizu.
Kaj hudiča je to?
Dobro, nekoga ubijajo. Ne vem, kaj je bil ta zvok.
Nekaj je grozovito usekalo. Nekaj je sekalo.
Ljudje ves čas omenjajo velikih pet.
Jaz bom vesel že ene velike stvari. Da bom preživel to potovanje.
Noro.
Ampak sreča je na strani hrabrih. Z Bongo bom šel na safari.
Ne izstopajte iz vozila. Ne vstajajte s sedeža...
O vau.
- Madonca. Poglejte. - Krokodil je. Krokodil.
- Noro, velik krokodil. - Vau.
- Vidite, kako mu iz gobca gledajo zobje? - Ja, vidim zobe.
To je nasmeh smrti.
Ta bi lahko človeka pretrgal na dvoje.
Skoraj se ni zdelo resnično.
Zdi se, kot da so ga tja postavili,
da bi imeli turisti kaj videti.
- Poglejte, pred nama je leopard. - Ja.
- Moj prvi leopard. - Eden od velikih pet.
Lepo.
- Ustavi. Poglejte na levo stran. - Slon.
Še eden od velikih pet.
Samo poglejte.
Sporazumevajo se na različne načine.
Zamolkle zvoke iz trebuha
usmerijo v tla.
Na podplatih imajo receptorje,
ki zaznajo te tresljaje.
- Vau. - Ja.
- Dobro nama gre. - Ja.
Že dve veliki živali. Kot da me čakajo v vrsti.
So fani Dobrodošli v Schitt's Creeku?
- Poglejte na cesto. - Povodni konj?
Ne. Svinja bradavičarka.
- Svinja bradavičarka. Ves sem iz sebe. - Ja.
Ja, ja.
Ni preveč prikupna.
Neverjetno oster sluh imajo.
Vsaj z nečim se lahko pohvalijo.
Sončni zahodi v Afriki so menda neprekosljivi.
In moram reči,
da iz udobja tega džipa uživam v mehki večerni svetlobi.
Sprehodila se bova.
- Hoditi bova morala? - Ja.
Ne smeva iz avta.
Sončne zahode imam rad,
a ne za ceno življenja.
Bonga mi zatrdi, da je varno.
Ja, oborožen varnostnik človeka res pomiri.
Močno orožje.
Ja.
- Hodili bomo v gosjem redu. - Prav.
Če zagledate bivola ali povodnega konja, samo zakličite:
"Bivol na levi. Povodni konj na desni."
Strah me je že, da bom jaz tisti, ki bom moral izustiti:
"Povodni konj na levi, nosorog na desni."
In vidva bosta hlinila začudenje.
Imate kakšno vprašanje?
"Zakaj to počnemo?" To je prvo vprašanje.
- V gosjem redu. - Ja.
Pridejo mačke na plano po sončnem zahodu?
Ja. Zlasti v temi,
saj imajo izjemen nočni vid.
- Ne hodite v gosjem redu. - Oprostite. Ojej. Oprostite.
- Kaj mi kažete? - Opice.
- Na levi so opice. - Opice.
Zvečer se tudi one umaknejo na drevesa. Mrači se.
Ne hodite v gosjem redu. Bi me radi ubili?
- Pridite. - O, poglejte.
Temu rečemo utapljanje sonca.
Jaz pa: "To mi je že bolj všeč."
To so suhe klobase iz svinje bradavičarke.
- Aha. Naprej. - To pa je...
Krokodilov zrezek.
- Krokodilov zrezek? - Ja.
Užival bom, ko vas ga bom opazoval jesti, Bonga.
Carski je.
Samo vodko tonik bom.
Odlično.
- Na zdravje. - Na zdravje.
Na zdravje.
Sijajno nam je šlo. Videli smo lepe stvari.
- Veliko živali. - Ja.
Pri tem ste nekaj imeli.
Ne vem, kaj, ampak po mojem ste vse zrežirali.
Ko doma po televiziji gledate živali, ste na svojem teritoriju.
Tu ste na njihovem.
Občutite strah,
ki sproži vznemirjenje.
Prekrasno je.
Opazovanje živali v divjini je razburljivo,
ampak žival v hotelu bi me vrgla iz tira.
Zaprl bom okna.
Povem vam, kaj me ne bo zazibalo v sen.
Panično cviljenje živali,
ki poskuša pobegniti plenilcu, ki jo trga.
Po presenetljivo trdnem spancu
sem pripravljen pojesti zajtrk. Preden zajtrk postanem jaz.
- Dobro jutro, Eugene. - Zdravo.
Kako vam je všeč bivanje pri nas?
- Za zdaj mi je. Ja. - Za zdaj.
Ta žuželka vas obožuje.
Kaj? Kaj je to?
- Žuželko vidim. - O bog.
- Frcnite jo z mene, boste? - Ja.
Takole.
Imen...
- Ne bojte se. - Saj se ne.
To je... Nekaj. Nekaj velikanskega.
Kobilica.
Že moje prvo jutro tukaj me napada ogromna bogomolka.
Danes želim početi nekaj drugega.
Nekaj, kar ni smrtno nevarno, če se da.
Na srečo me je upravnik hotela Gavin povabil na golf.
Vznemirljivo.
Ljudje tu igrajo golf. Torej je varno.
"Golfišče uporabljate na lastno odgovornost.
Ne moremo odgovarjati za morebitno izgubo,
škodo in/ali poškodbo. Tudi smrtno ne."
Moram se pogovoriti z Gavinom.
Golfišče Skukuza je eno najbolj divjih na svetu.
Živalim nič ne preprečuje dostopa. Niti pravila oblačenja ne.
Nobene ograje ni?
Drži.
Kako se to obnese?
Če žogico pošljemo v visoko travo,
jo pač pustimo tam.
- Ja. - Ne dvigujte se,
če kaj zaslišite v goščavi za sabo.
Eugene, boste sedli v avto?
Pa dajmo.
Ja. Odpeljiva.
Prejšnji teden sem tu posnel povodnega konja.
- Na tisti čistini. - Vau.
Povodni konji pretečejo sto metrov v manj kot desetih sekundah.
Zato bi žogico rad udaril prej kot v devetih.
Tole pa res ni od muh.
Ja. Opala. Poglejte.
Ojej.
Povodni konji so najnevarnejši. Ubijejo več ljudi kot vse druge živali.
Vem, zakaj to počnete.
Veste, Gavin, žogice že brez tega ni lahko poslati čez vodo.
Poskuša me vreči iz tira. "Povodni konji so najnevarnejše živali."
Podlo igra. Nisem ga imel za podlega igralca.
Lahko pogledate žogico. Pazil bom na vas.
Ne!
Znova bom poskusil.
Se je ptica smejala?
Kam je šel?
Šel nama je za hrbet.
- No, pokažite mi. - Prav.
Poglejva.
To.
Zadrževal sem se, ker ga nisem hotel spraviti v zadrego. Zato...
Srhljivo postaja.
Šel bom na območje za piknik
in se skril za otroci.
Po tisti partiji golfa
sem mislil, da se tukajšnjim živalim ni mogoče še bolj približati.
Vendar se je Bonga domislil nečesa,
kar bo dalo izrazu "bližnje srečanje" nov pomen.
Najprej pa morava priti tja.
Ojej. Poglejte te bivole. Ogromni so.
Ko prečkaš cesto, moraš pogledati na obe strani,
ampak tile pa res pretiravajo.
Naravnost v naju gledajo.
Srhljivo postaja.
Kar naj buljijo.
Tem živalim je treba včasih pokazati, kdo je glavni.
In to lahko naredim. Z zadnjega sedeža tega avta.
Dobra novica? Videl sem še eno žival od velikih pet. Pa slaba?
Bivoli vsako leto ubijejo dvesto ljudi, zato bom raje potrpežljivo počakal.
Po še eni gromozanski cestni zapori
končno spoznam Petra, glavnega veterinarja v Parku.
Peter, kaj je na sporedu danes?
Danes bi radi omamili slona.
In to izkoristili za sistematski pregled.
Še nikogar nisem slišal tako sproščeno reči "omamili slona".
Kaj bom moral narediti?
Radi bi, da nam čim bolj pomagate.
Prav. Vendar upam,
da si od mene ne obetajo preveč,
ker sem predvsem komik.
Igralci smo vajeni, da nas opozarjajo na varnost,
ampak danes bom res zbrano prisluhnil.
Če opazite, da se slon premika ali začne močiti, mi povejte.
To pomeni, da se začenja prebujati.
Če začne močiti...
- Koliko stran naj stopim? - Začeti morate teči.
Stečem naj.
- Ja. - Razumem.
Vožnje s helikopterjem ne maram,
zato sem v sledilnem vozilu s Petrovo sodelavko Michele.
Ko iz helikopterja izstrelijo puščico, ni dobro biti v njem.
Ni me treba prepričevati.
Tam je naš slon.
S helikopterjem poskušajo slona spraviti v to smer.
- Takrat bo Peter izstrelil puščico. - Aha. Razumem.
Vau. Samo poglejte.
Poglejte, kako leti. Ste že videli kaj takega?
Slon gre točno tja, kamor hočejo.
- Začenja se opotekati. - Kleca.
- Ja. Zdaj leži. - Na tleh je.
Povlekli ga bodo, da bo ležal na boku.
To je bilo noro.
S takimi hitrimi pregledi preverjajo zdravstveno stanje slonov.
Ekipa mora podatke zbrati v slabe pol ure,
preden neškodljivo uspavalo popusti.
Vaš prvi slon. Dotaknite se ga.
Vau.
Miren je, zato ga lahko pregledamo.
Mirnejši je od mene.
Zdravniške nadaljevanke me ne zanimajo.
Zdaj mu razklepajo čeljusti.
Dobro. Zdaj bodo...
- Je za zdaj vse v redu? - Ja.
Dobro. Obveščajte me.
Prav.
Bi nam pomagali odvzeti nekaj vzorcev?
- Nekaj vzorcev? - Ja.
- Ja? - Veliko rokavico potrebujete. Lahko si...
Kaj pa vem. Ne.
- Ta konec... - Pa ja. Ne.
Ne. Ne.
Ni mi všeč, kam to vodi.
Samo vzorec iztrebka boste odvzeli.
- Nočem vsega... - Vzorec iztrebka naj odvzamem?
Aha. Pa če se korenjak prebudi, medtem ko bom... Tam?
Kar pogumno.
O bog. O bog. Zelo mi je žal.
- Zapiralko stiska. - Res?
- Ja. - Dobro.
Ne zamerim mu!
- Imate kaj? - Ne vem.
- Pretipajte ga. - Kar vi ga dajte.
- Tu je. - No, vidite.
Prvič sem imel roko v slonovi riti.
Pa sem uresničil še eno željo.
To je ena najhujših izkušenj, kar sem jih kdaj...
- Tole ni iztrebek, ne? - Ne. Pomagala vam bom.
Srečno. Ne vem, kako daleč je treba seči.
- Poglejva. - Ampak če bi radi...
Dobro.
- Me razumete? - Imam ga.
Dobro.
- To hočemo. - Ja.
Afrika je zabavna.
Pravijo, da sloni ne pozabijo,
Vas išče, Eugene.
Brez heca. Verjemite... Sklonil se bom.
Na ta travnik se ne bom vračal.
Ker pozna to roko. Veste?
Obrazov si ne zapomni,
ampak pogledal bo to dlan in...
To, da sem lahko videl tega orjaka,
se ga dotaknil, imel priložnost, da ga pretipam,
zatipam njegov srčni utrip... Neverjetno je bilo.
Moram reči, da česa takega še nisem doživel.
In verjetno tudi ne bom več.
Bilo je enkratno.
Ko se v Afriki stemni,
ne morete domnevati, da je konec srečanj z divjimi živalmi.
Poglejte, kaj je na cesti. Ej.
To je hijena.
- Hijena? - Ja.
- Tam je. - Samo poglejte.
Vau.
Z Bongo se vračava v hotel,
toda prišle so nekatere nočne živali, da naju snedejo... No, se snidejo z nama.
Malo naprej jih je še več. Hitro, gremo.
Tam so.
Trenutno lovijo.
Upam, da ne nas.
Čakajte. Kaj je to?
- Kunec? - Namibijski zajec.
Ni eden od velikih pet, ne?
- Namibijski zajec? - Ne.
- Nosorogi so. - Ja.
Kakšna je verjetnost, da nocoj videva kakšnega?
V parku zelo redko vidimo nosoroge, ker jih divji lovci lovijo zaradi rogov.
Pred desetimi leti sem videl nosoroga trikrat na teden.
Zdaj pa tudi po ves mesec ne vidim nobenega.
Skrbi me, da jih moj sin ne bo imel priložnost videti, ko odraste.
Ojej. Strahotno.
Saj ne morem verjeti,
ampak prostoživeče živali v Južni Afriki name vplivajo
drugače, kot sem pričakoval.
Všeč mi je bilo, da sem se tako približal slonu.
In opazovanje živali na safariju...
To v Torontu ni mogoče.
Ampak sedim na verandi in ob ognju srkam kabernet.
To je prijeten konec dneva v afriški divjini.
Tri od velikih petih sem videl. Manjkata še lev in nosorog.
V zadnjem desetletju se je v parku Kruger število nosorogov zmanjšalo za 75 %.
Zato moram zapustiti park, da bi jih videl.
Prej mi je to uspelo,
zdaj pa se svojemu najmanj ljubemu prevoznemu sredstvu ne morem izogniti.
S helikopterjem bomo šli.
Če sem iskren, mi je v helikopterju neprijetno.
Strah pred višino imam.
Še posebej pred strmoglavljenjem.
Ponavljam si, da to počnem za velikih pet.
Pod tistim drevesom je slon.
Naprej v hrib gledam.
Tako, pa sva na trdnih tleh.
Fino.
- Pozdravljeni. Dobrodošli. - Pozdravljeni. Eugene.
Petronel. Pojdiva.
Tu boste sedeli z mano in Goofyjem, mojim psom.
Živjo, Goofy. Goofy, Goofy.
Petronel je gonilna sila Care for Wild,
največjega zatočišča nosorogov.
Nosorogi vam takoj prirasejo k srcu, zato previdno.
Morda boste tu našli novo veliko ljubezen.
To se mi nikoli ni zdelo verjetno. Ampak bova videla.
Tukajšnja ekipa je od leta 2011 rešila več kot sto nosorogov.
Prišel sem ob času krmljenja najmlajšega.
- To pa je steklenica. - Ja.
Kako spravite mladičke sem?
Pokličemo jih.
Dajte, Eugene. Pokličite.
Dobro nama gre.
To je tisti malček.
Pridite!
- Poglejte. To je Danny... - Vau.
- Sem teče. - Velika sta.
- In to... - Velika malčka.
Pa dajva. Steklenico primete takole.
Sijajno.
- Izpraznil jo je. - Sijajno. Zato dobi dve.
Nazadnje sem po steklenički hranil pred 36 leti
in steklenica je bila veliko manjša. Moja hči tudi.
Nekoliko manjši je, kot naj bi bil,
ker je imel komaj en mesec, ko so mu divji lovci ubili mamo.
Vau.
V zatočišču se sicer zelo trudijo,
a če bo krivolov še naprej tako silovit,
bi nosorogi lahko izumrli že čez 15 let.
Pobijajo jih v srhljivem tempu.
Ljudje pobirajo sirote
in jih nekako spravijo sem. To se mi zdi pravi čudež.
Všeč mi postajajo. Pravi srčki so.
To je bila zelo lepa izkušnja.
Nosorogi so neznansko prikupni.
Nisem mogel verjeti, da po steklenici hranim nosoroga.
Petronel želi vse svoje osirotele nosoroge izpustiti nazaj v divjino.
In želi mi pokazati nekaj zelo posebnega.
Ogledat si greva nosoroge,
ki smo jih že izpustili. Da vidiva, kako se imajo.
Nosorogi morajo biti v divjini.
- Vanjo spadajo. - Ja.
To je noro.
Eden, dva, trije, štirje, pet. Neverjeten prizor.
To je noro, Petronel.
Nisem mislil, da bom kdaj videl kaj takega.
Vau.
Dva od teh nosorogov, Wyntir in Storm, sta se nedavno proslavila.
Wyntir se je paril s še eno siroto, s Storm.
- In tisto je njuna Blizzy. Kakšen čudež! - Vau.
To se še ni zgodilo.
Prvi naraščaj dveh osirotelih nosorogov.
Za nas je to kot prvi korak na Luni.
- Samo... Mogoče je. - Ja.
To je upanje. Nova doba za nosoroge.
Vau. Čudežno.
Osirotela nosoroginja, ki je pravkar povrgla...
Kadar bom razmišljal o tem, kaj mi pomeni Južna Afrika, bom pomislil nanjo.
V taki deželi še nisem bil.
Name je naredila nepozaben vtis.
Mislil sem, da bo ogled živali v divjini enak gledanju oddaj o njih.
Kako sem se motil!
Živalim sem se zelo približal
in zato je bilo vse vznemirljivejše, kot sem mislil.
V vsakdanjem življenju ne razmišljamo o tukajšnjih živalih.
Ne razmišljamo o morebitnem izumrtju nosorogov.
Tu pa se znajdemo med njimi.
Te izkušnje so neponovljive.
Videl sem čudovite stvari,
ki jih večina verjetno ne bo.
Videl sem štiri od velikih pet.
To je dobro povprečje.
Leva nisem videl,
si bom pa po vrnitvi domov ogledal Levjega kralja.
Prevedla Polona Mertelj