En stor filosof sa en gang: "Verden er en bok,
og de som ikke reiser, leser bare én side."
Jeg må si
at jeg har lest noen sider, og jeg liker ikke boken noe særlig.
Av flere grunner gleder jeg meg ikke til å reise.
- Når det er kaldt, er det ukomfortabelt. - Juhu.
Isbading naken?
- Ja. - Det er en fantastisk invitasjon.
Når det er for varmt, vel... Jeg er ukomfortabel.
Jeg kan ikke løpe så fort.
- Men jeg er 75 år. - Trenger du hjelp?
Nei takk.
Og kanskje det er på tide å utvide horisontene mine.
Å, herregud.
Første gangen jeg har hatt neven i en elefantrumpe.
Det positive er at jeg bor på noen fantastiske hoteller.
Du store min. Dette er spektakulært.
Ulempen er at jeg har gått med på å utforske det som er utenfor.
- Forsiktig. - Sier du det?
- Vakkert fjell. - Det er en vulkan.
Er det en vulkan?
En verden jeg har unngått hele livet.
Åh. Åh. Sadie.
Herregud. Herregud. Herregud.
Bare å overleve ville vært fint.
Dette er siste gangen jeg drikker fem vodka med en finne.
Da jeg sa jeg skulle på safari i Sør-Afrika,
sa folk: "Det gleder du deg nok til."
Jeg svarte: "Jeg burde jo det."
Men jeg er ikke så interessert i naturen.
SØR-AFRIKA
Jeg har sett naturprogrammer
og sett omtrent alle dyr som du kan se her.
Jeg trengte ikke å reise rundt halve jorden for å se dem.
Men her er jeg, i et unektelig vakkert land.
Her finner man 7 % av verdens krypdyr og pattedyr.
Jeg elsker dyr, men dyr som ser på meg som lunsj, vil jeg heller se
fra sofaen.
- Jeg heter Bonga. - Bonga, Eugene.
- Hyggelig. Bli med. - Hyggelig.
Det er hyggelig å møte Bonga.
Han er guiden som skal føre meg trygt til hotellet.
Kruger nasjonalpark er et av Afrikas største viltreservater.
Den er på 20 000 km2.
Det er som om man fylte New Jersey med løver og hyener.
En million mennesker besøker Kruger hvert år.
De sier ikke hvor mange som kommer hjem igjen.
Finner man alle typer dyr her i parken?
Kruger nasjonalpark er kjent for de fem store artene.
Dyrene anses som for farlige til å møtes til fots.
Og de fem store er hva?
Elefant, bøffel, løve, leopard,
og det siste er neshorn.
Det er bra.
- Er dette hotellet? - Ja, her vil det oppstå magi.
Utrolig.
Du kan gå ut og følge skinnene.
Gå ut og følge skinnene?
Flott. Frykten for å bli spist levende erstattes raskt
med frykten for å bli truffet av et tog.
Velkommen til Kruger Shalati. Jeg heter Gavin.
- Hvordan har du det? - Bra, takk.
Gavin er sjef på et av verdens mest unike hoteller.
Kruger Shalati består av 13 togvogner som henger
over Sabi-elven på en 300 meter lang bro.
Det vil skape trafikk-kaos. Et hotell på linjen.
- Det er annerledes. - Jeg har aldri sett noe liknende.
For 100 år siden var jernbanen eneste måte å besøke viltreservatet.
Den ble lagt ned i 1973,
delvis fordi mange dyr ble drept av togene.
Vognene har blitt samlet her
fra hele Afrika for å gjennomføre dette mesterverket.
- Skal vi bytte? - Nei, det går bra.
Hotellet åpnet i 2020.
Her er det en utrolig utsikt til svært farlige ting.
I går kveld filmet vi løver her med nattkameraet.
- Rett under oss. - Nei!
Vi hadde gjester som hørte dem brøle. De lurte på om de var på broen.
- Var de det? - Nei, de var ikke det.
- Vi er ganske trygge. - Ganske trygge?
- Ganske trygge. - Dette er jo Afrika.
Ja.
Jeg kan ikke glemme at jeg er i Afrika.
Det er overalt, og det er helt spesielt.
Se her.
Dette er det beste stedet å sitte og se på dyrene.
- Hva var det? - En flodhest.
Ok.
- Vil du se rommet ditt? - Ja.
Vi gjør det.
Vi har bestilt en safari til deg.
Når du har kommet i orden, møtes vi ved bilen.
Takk.
Vognene er fra 1950-tallet.
Men de har gitt dem en luksus som jeg absolutt er med på.
Det er fantastisk.
Man får virkelig en følelse av Afrika her.
Jeg vet ikke hva det var.
Balkongen og de store vinduene gjør at man føler seg nær naturen.
Kanskje for nær.
Hva pokker var det?
Noe blir drept. Jeg vet ikke hva den lyden var.
Det var et grusomt hakk. Noe hakket.
Folk snakker om de fem store.
Jeg blir glad om jeg oppnår det ene store: Å holde meg i live.
Det er utrolig.
Lykken står den tapre bi, så det blir safari med Bonga.
Du må ikke gå ut av bilen. Du må holde deg i setet hele tiden.
Wow.
- Du store min. Se på det. - Krokodille.
- Det er en stor krokodille. - Wow.
- Ser du hvordan tennene stikker ut? - Ja, jeg ser tennene.
Det er dødens smil.
For den der kan faktisk dele et helt menneske.
Den så nesten ikke ekte ut. Den ser ut som den er plantet der
så turister har noe å se på.
- Se der nede. En leopard. - Ja.
- Min første leopard. - En av de fem store.
Sånn.
Stopp. Se til venstre.
- Elefant. - Enda en av de fem store.
Se der.
De kommuniserer på forskjellige måter. De har utrolige magelyder
som sender signaler i bakken.
De har reseptorer under føttene som merker vibrasjonen.
- Wow. - Ja.
- Vi gjør det bra. - Ja.
To allerede. Det er som om de har stilt seg i kø. Må være fans av Schitt's Creek.
- Se på veien. - Flodhest?
Nei, et vortesvin.
- Et vortesvin. Dette er bare for mye. - Et vortesvin.
Ja, ja.
Den er ikke særlig fin.
De har utrolig hørsel.
Noe positivt må de jo ha.
De sier at ingen solnedganger slår en afrikansk solnedgang.
Jeg må innrømme at jeg nyter lyset i landskapet fra jeepens komfort.
Vi skal gå.
- Skal vi gå? - Ja.
Vi skal ikke gå ut av bilen.
Jeg liker solnedganger, men ikke nok til å bli spist.
Bonga forsikrer meg om at det er trygt. En bevæpnet vakt skriker jo "trygt".
- Det er et skikkelig våpen. - Ja.
- Vi går på rekke. - Ok.
Om du ser en bøffel eller flodhest, roper du: "Bøffel, venstre. Flodhest, høyre."
Det skremmer meg at det er jeg som skal si:
"Flodhest venstre. Neshorn til høyre."
Hva om dere sier: "Hva?"
- Har du noen spørsmål? - Hvorfor gjør vi det? Det er det første.
- Ok. På rekke. - Ja.
Kommer kattene ut når solen går ned?
Ja. Kattene kommer ut når det blir mørkt.
De har et utrolig nattsyn.
- Du går ikke bak meg. - Beklager. Beklager.
- Hva peker du på? - Apene.
- Se på apene til venstre. - Aper?
Ja, apene trekker seg opp i trærne når det blir mørkt.
Du går ikke bak meg. Prøver du å få meg drept?
- Kom. - Se.
- Det kaller jeg en kveldsdrink. - Jeg vil si at det passer meg bedre.
Vi har tørket vortesvinpølse.
- Ja ha. Og? - Og vi har krokodille-schnitzel.
- Krokodille-schnitzel? - Ja.
- Jeg ser fram til å se på mens du spiser. - Det er utrolig.
- Jeg tar en vodka tonic. - Perfekt.
- Skål. - Skål.
Skål.
Det gikk bra. Vi har sett flere dyr.
- Vi så mange dyr. - Ja.
Du hadde nok noe med det å gjøre. Jeg vet ikke hva, men du fikset det nok.
Når man ser dyr på tv, så sitter man i sitt eget miljø.
Her er du i deres miljø.
Og det er en viss fare
som skaper en slags spenning.
Det er vakkert.
Det er spennende å se de ville dyrene,
men jeg vil helst ikke se dem på hotellet.
Jeg skal lukke vinduene.
Jeg vil ikke få sove om jeg hører et dyr skrike
for livet fordi et annet dyr river det i filler.
Etter en svært god natts søvn,
er jeg klar for frokost før jeg blir noen andres frokost.
- God morgen. - Hei.
Hvordan er det å være her?
- Så langt, bare bra. - Så langt, bare bra.
Insektet elsker deg.
- Hva? Hva er det? - Vosj.
- Jeg ser det. - Herregud.
- Fjern det for meg. - Sånn. Der.
Fantas...
- Ikke vær redd. - Nei.
- Det er... Uansett er det en kjempe. - En markgresshoppe.
Det er første morgen, og jeg blir angrepet av en kjempekneler.
Jeg vil gjøre noe annet i dag.
Ideelt sett noe som ikke setter liv og lemmer i fare.
Hotellsjefen, Gavin, har invitert meg med på en runde med golf.
Dette er spennende.
Folk spiller golf her, så det må være trygt.
"Bruk golfbanen på eget ansvar."
De vil ikke ta på seg noe ansvar for tap
eller skader, enten de er dødelige eller ikke.
Jeg får ta en prat med Gavin.
Golfbanen Skukuza er en av verdens villeste.
Det er ingenting som holder dyrene ute. Ikke engang kleskodene.
- Er det ingen gjerder? - Nei.
- Hvordan funker det? - Hvis vi slår ut ballen,
lar vi den ligge der.
- Ja. - Hold hodet lavt
når det rasler i buskene bak deg.
Skal vi sette Eugene i bilen?
- Sånn. - Da setter vi i gang.
I forrige uke filmet jeg en flodhest her.
- På fairwayen. - Wow.
Flodhester kan løpe 100 meter på under ti sekunder.
Så jeg vil slå ut før det har gått ni.
- Dette er noe for seg. - Ja. Du store min. Se der.
Oi!
Flodhesten er det farligste dyret. Den står for flest dødsfall.
Jeg vet hvorfor du gjør det. Gavin, det er vanskelig å slå over vannet.
Han prøver å psyke meg ut. "Flodhesten er det farligste dyret."
Han spiller skittent. Trodde ikke han var sånn.
Hold hodet nede. Jeg følger med.
Nei!
Vi prøver igjen.
Lo fuglen?
Hvor ble det av den?
Den er rett bak oss.
- La meg se hvordan det gjøres. - Ok. La meg se.
Ja, sir.
Jeg holdt litt tilbake. Jeg ville ikke overgå ham.
Dette er litt nifst.
Jeg går bort til lunsjområdet og gjemmer meg bak noen barn.
Etter den runden
trodde jeg ikke at jeg kunne komme nærmere dyrelivet her.
Men Bonga har ordnet med en opplevelse for meg,
som han lover vil vise meg hva "nær" betyr.
Men først må vi komme oss dit.
Se på bøflene. Jøss, de er store.
Jeg har hørt om ansikt som stopper trafikken,
men disse karene tar det til neste nivå.
De ser rett på oss.
Nå begynner det å bli nifst.
La dem stirre.
Av og til må du vise dyrene hvem som egentlig er sjefen.
Og det kan jeg gjøre fra baksetet i bilen.
Det positive? Det var enda en av de fem store. Det negative?
De dreper 200 mennesker i året. Jeg kan vente på dem.
Det var litt av en veisperring.
Endelig får jeg møte Peter, Krugers sjefveterinær.
Hva skal vi gjøre i dag, Peter?
Jeg håpet vi kunne sette en elefant ut av spill.
Vi liker å ta en helsesjekk når vi har den her.
Jeg har aldri hørt noen si "sette en elefant ut av spill" så lett.
Hva blir min jobb?
Vi skal prøve å få deg til å hjelpe oss så mye som mulig.
Ok. Jeg håper de ikke legger for mye tillit til meg,
for bakgrunnen min er komedie.
Skuespillere er vant til en sikkerhetsprat,
og i dag er jeg lutter øre.
Hvis dere ser at elefanten beveger seg, eller urinerer, så si ifra til meg.
Det kan bety at elefanten våkner.
Hvis den urinerer, hvor langt unna må du stå?
Du må løpe.
Løpe.
- Ja. - Forstått.
Jeg er ikke glad i helikoptre,
så jeg sitter i bilen sammen med Peters kollega, Michele.
Jeg vil advare mot å sitte i helikopteret når de skal bedøve dyr.
Du trenger ikke overtale meg.
Det er visst dyret vårt.
De vil prøve å bruke helikopteret for å tvinge dyret denne veien.
- Det er da Peter vil skyte det. - Forstått.
Oi. Se på det.
Se hvordan de flyr. Har du sett noe sånt?
Han går akkurat dit de vil ha ham.
- Han begynner å snuble. - Der.
- Han har lagt seg. - Der legger han seg.
De skal trekke ham over på siden.
Det var utrolig.
Slike sjekker hjelper dem å følge med på elefantbestanden.
Teamet har nå under 30 minutter på seg til å samle data
før den harmløse bedøvelsen slutter å virke.
Din første elefant. Kom og ta på ham.
Oi.
Han er rolig og avslappet nok til at vi kan gjøre jobben vår.
Han er roligere enn jeg er.
Jeg liker ikke legedramaer.
Nå åpner de munnen hans.
Ok, nå skal de... Oi!
- Er alt bra? - Alt er bra.
- Hold meg underrettet. - Ok.
- Kanskje du vil hjelpe oss å ta prøver? - Å ta noen prøver?
Du trenger en stor hanske. Du kan tenke deg...
Jeg vet ikke...
- Det er i denne enden... - Nei.
Nei.
Jeg tror ikke jeg liker retningen dette tar.
Du bare samler litt avføring.
- Jeg vil ikke ha alt... - Samle avføring?
Ja, vel. Og hva om fyren våkner mens jeg er...
- Du vet... inni? - Ikke vær forsiktig.
Herregud. Beklager.
- Han strammer til. - Strammer han til?
Ja. Jeg klandrer ham ikke!
- Får du noe? - Jeg vet ikke.
- Du kan føle litt rundt. - Det kan du gjøre.
- Der er det. - Der, ja.
Første gang jeg har hatt neven i en elefantrumpe.
Det kan krysses av på listen.
En av mine aller verste opplevelser.
- Det er vel ikke akkurat avføring? - Nei.
Jeg bør hjelpe deg.
Vet ikke hvor langt opp du må.
- Vi får se. - Men om du må bruke en Uber...
- Ser du hva jeg mener? - Jeg har det.
- Det er det vi vil ha. - Ja.
Afrika er moro.
Elefanter glemmer aldri.
- Han vil nok lete etter deg, Eugene. - Jeg tror jeg vil dukke ned bak her.
Jeg tror ikke jeg kommer tilbake hit,
for han vil kjenne hånden min.
Han kjenner nok ikke igjen ansikter, men han vil se på hånden...
Å se et så stort dyr
og få muligheten til å røre ved det, føle det,
føle hjerteslagene, det var noe helt utrolig.
Jeg må si at jeg aldri har opplevd noe liknende,
og det vil jeg nok heller aldri.
Det var noe for seg.
Jeg har oppdaget at når solen går ned i Afrika,
så er man ikke nødvendigvis ferdig med å se etter ville dyr.
- Se hva som er på veien. - Ja?
En hyene.
- Hyene? - Ja.
- Der er den. - Se på den.
Wow.
Når Bonga og jeg drar tilbake,
har enkelte av nattdyrene kommet for å spise oss...
Nei, møte oss.
Det er flere lenger borte. Fort. Gå!
Der er de.
Og de er på jakt.
Håper vi ikke står på menyen.
Vent. Hva var det?
- En kanin? - Det er en hare.
- Ikke en av de fem store? - Nei.
- Neshorn er en av de fem store. - Ja.
Hva er sjansen for å se neshorn i kveld?
Det er sjelden man ser neshorn, for de blir jaktet på for hornene.
For ti år siden, så jeg neshorn kanskje tre ganger i uken.
Nå går det kanskje en måned uten at jeg ser et neshorn.
Jeg er bekymret for at sønnen min aldri vil få se dem når han vokser opp.
Det er forferdelig.
Tenk at jeg sier det, men dyrelivet i Sør-Afrika begynner å berøre meg
på en måte jeg aldri hadde trodd.
Jeg elsket å få være så nær elefanten.
Og det å se dyr på safari,
det er ikke noe man kan gjøre i Toronto.
Men å sitte på terrassen ved bålet og drikke en nydelig cabernet,
er en fin måte å avslutte dagen på her i ville Afrika.
Tre av de fem store er sett. Løve og neshorn gjenstår.
De siste ti årene har neshornbestanden i Kruger blitt redusert med 75 %.
Jeg må reise ut av parken for å se dem.
Jeg klarte å unngå det tidligere, men denne gangen
blir jeg nødt til å ta i bruk en form for transport som jeg misliker.
Vi skal fly i helikopter.
Jeg er ikke glad i helikoptre, for å være ærlig.
Jeg har høydeskrekk.
Spesielt å falle.
Jeg sier at det er for å se etter de fem store.
Det er en elefanthann under treet der.
Jeg ser rett fram mot et fjell.
Sånn. Nå er vi på bakken.
Det føles bra.
- Hyggelig. Velkommen. - Hyggelig. Eugene.
Petronel. Kom.
Hopp inn med meg og Goofy, hunden min.
Hei, Goofy.
Petronel er drivkraften bak Care for Wild, verdens største neshornreservat.
Når du har sett et neshorn, så klatrer de inn i hjertet ditt, så vær forsiktig.
Du kan finne en ny kjærlighet her.
Det var noe jeg ikke trodde var mulig, men vi får se.
Teamet her har reddet over 100 neshorn siden 2011.
Det er på tide å mate de yngste når jeg kommer.
- Det var litt av en flaske. - Ja.
Hvordan får du ungene hit?
Vi roper på dem.
Rop på dem, Eugene.
Det går bra.
Der har vi den.
Kom!
- Der er Danny, den store som jogger. - De er store. Store unger.
Sånn. Du holder den sånn.
Utmerket.
- Han er ferdig. - Utmerket. Derfor får han to.
Sist jeg ga noen flaske, var for 36 år siden.
Flasken var mye mindre. Det var datteren min også.
Han er litt mindre enn han bør være.
Han var bare en måned da de skjøt moren hans.
Oi.
Til tross for alt arbeidet, om tyvjakten fortsetter som nå,
vil ville neshorn være utdødd om 15 år.
Antallet som drepes er så høyt,
og det at folk tar med seg disse foreldreløse ungene hit, er et mirakel.
Jeg begynner å like dem. De er så søte.
Det var en veldig søt opplevelse for meg.
Det er noe så bedårende ved neshornene.
Jeg tenkte hele tiden: "Tenk at jeg mater et neshorn."
Petronel har planer om å slippe fri alle ungene.
Hun har noe ekstra spesielt hun vil vise meg.
Vi er på vei ut for å se neshornene
som vi alt har sluppet løs, for å se hvordan de har det.
Neshorn trenger å leve vilt. Det er der de hører hjemme.
Dette er vilt.
En, to, tre, fire, fem. For et utrolig syn.
Det er helt utrolig, Petronel.
Det er et syn jeg aldri trodde jeg ville få se.
Wow.
To av neshornene, Wyntir og Storm, har nettopp skrevet historie.
Wyntir paret seg med en annen foreldreløs unge, Storm,
- og der er Blizzy. Som et mirakel. - Wow.
Det er den første i verden.
Den første ungen fra to foreldreløse neshorn.
Det er første skritt på månen for oss.
- Det er mulig. - Ja.
Dette er håpet. En ny tid for neshorn.
Et mirakel.
Å få se at det foreldreløse neshornet nettopp har født en unge,
var et minne som vil komme fram når man spør: "Hva betyr Sør-Afrika for meg?"
Det er et land så annerledes enn noe annet jeg har sett.
Det har gjort et stort inntrykk.
Jeg trodde at å se ville dyr ville bli som å se dem på tv.
Jeg tok feil.
Å få være så nær dyrene
gjør det så mye mer spennende enn jeg trodde.
I våre daglige liv, tenker vi ikke over dyrene her.
Vi tenker ikke på at neshornet kan bli utryddet.
Når du er her, står du midt i det.
Det er en opplevelse man bare får én gang.
Jeg har fått se utrolige ting
som folk kanskje aldri får sjansen til å se.
Jeg så fire av de fem store.
Det er visstnok veldig bra.
Jeg fikk ikke se løver,
men jeg skal se Løvenes konge når jeg kommer hjem.
Tekst: Tina Shortland