Egy nagy filozófus szerint: „A világ egy nagy könyv,
és aki nem utazik, csupán egy oldalt olvas belőle.”
Meg kell mondjam,
így, jó néhány oldal után sem vagyok odáig a könyvért.
Több oknál fogva sem égek a vágytól, hogy utazzak.
Ha túl hideg van...
nyűgös leszek.
Jég alatt úszni, pucéran?
- Igen. - Igazán megtisztelő a meghívás.
És túl melegben tudják, mi van? Nyűgös leszek.
Nem vagyok ilyen gyors.
- De 75 évesen... - Segítsek?
Nem, megoldom.
...tán lassan ideje szélesíteni a látókörömet.
Uramisten.
Elefántseggben sem nyúlkáltam még eddig.
Ami jó benne,
hogy elképesztő hotelekben szállhatok meg.
Te jó ég! Káprázatos.
A bökkenő az, hogy odakint is kutakodnom kell cserébe.
- Óvatosan! - Csak nem?
- Gyönyörű hegy. - Az egy vulkán.
Egy vulkán?
A nagyvilág, amit egész életemben gondosan kerültem.
Sadie!
Te jó ég.
Ha túlélném, már az remek lenne.
Utoljára ittam meg öt vodkát egy finnel.
EUGENE LEVY, A KEDVETLEN UTAZÓ
Mikor meséltem pár embernek, hogy Dél-Afrikába megyek szafarira,
azt mondták: „Hűha! Nyilván nagyon izgatott vagy.”
Én meg erre: „Hát, illene izgatottnak lennem.”
De nem igazán jön be a vadon.
DÉL-AFRIKA
Néztem természetfilmeket,
és láttam nagyjából minden állatot, amit itt látni lehet,
és nem kellett átutaznom a fél világot, hogy lássam őket.
De most itt vagyok egy tagadhatatlanul gyönyörű országban.
A világ hüllő- és emlősfajainak hét százaléka itt található.
Na most, én imádom az állatokat,
de mindent, ami bennem az ebédjét látja, jobban szeretek
a biztonságos kanapémról nézni.
Helló, a nevem Bonga.
Bonga, Eugene.
- Örvendek. Szálljon be. - Nagyon örvendek.
És igazán nagy öröm találkoznom Bongával,
mert ő a kísérőm, aki biztonságban eljuttat a hotelbe.
A Kruger Nemzeti Park Afrika egyik legnagyobb vadrezervátuma.
Bő 20 000 négyzetkilométer,
mintha fognánk New Jersey-t, és teleraknánk oroszlánokkal és hiénákkal.
Azt mondják, minden évben egymillió ember jön a Krugerbe.
Azt persze nem mondják, ebből hányan jutnak haza.
Nagyjából mindenfajta állat megtalálható a parkban?
A Kruger Nemzeti Park a Nagy Ötösről híres.
Vagyis arról az öt állatról, amellyel veszélyes gyalogosan találkozni.
És mi lenne ez a Nagy Ötös?
Ezek az elefánt, a bivaly, az oroszlán, a leopárd,
és az utolsó pedig az orrszarvú.
Ez jó. Ez jó.
Ez itt a hotel?
Igen. Itt történik meg a varázslat.
Elképesztő.
Szóval, Eugene, legyen szíves kiszállni, és követni a sínt.
Szálljak ki, és kövessem a sínt?
Remek. Azt a félelmemet, hogy élve megesznek, gyorsan felváltja
a rettegés, hogy elcsap egy vonat.
Köszöntöm a Kruger Shalatiban, Eugene. A nevem Gavin.
Gavin. Hogy s mint?
Remekül, köszönöm.
Gavin az igazgatója a világ egyik legeredetibb szállodájának.
A Kruger Shalati 13 vasúti kocsiból áll,
amelyek a Sabi-folyó fölött függenek egy 300 méteres hídon.
Jó nagy lesz itt a dugó. Egy hotel a sínen.
Ez kicsit más, igaz?
Ehhez fogható hotelt nem nagyon láttam.
Száz éve ez a vasút volt az egyetlen mód a rezervátum meglátogatására,
de 1973-ban megszüntették a járatokat,
részben a vonatok által elgázolt állatok száma miatt.
Aztán ezeket a felújított kocsikat idehozták
szerte Afrikából, hogy létrehozzák ezt a mérnöki bravúrt.
- Cseréljünk, vagy jó így? - Nem, jó így.
A hotel 2020-ban nyílt meg,
és elképesztő kilátást kínál elképesztően veszélyes dolgokra.
Múlt éjjel a mi...
az éjjeli kameránkon oroszlánokat láttunk, pont itt.
- Itt pont alattunk. - Ne.
Néhány vendégünk hallotta a bömbölésüket, azt kérdezték:
- „Fent voltak a peronon?” - Ne! Menjen már!
Fent voltak a peronon?
- Nem voltak a peronon. - Jó.
- Itt elég biztonságos... - Elég biztonságos, de nem teljesen.
- Elég biztonságos. - Igen. Hát, ne feledje, ez itt Afrika.
Értem.
Kizárt, hogy elfelejtsem, hogy Afrikában vagyok.
Itt van mindenhol körülöttem, és rendkívüli.
Te jó ég! Nézzenek oda!
Innen lehet a legjobban nézni a vadakat egész nap.
- Mi volt ez? - Ez egy víziló volt.
Értem.
- Megmutassam a szobáját? - Igen.
Menjünk.
Szerveztünk önnek egy szafarit.
Úgyhogy amint körülnézett, találkozunk a kocsinál.
Köszönöm.
A vagonok az 1950-es évekből vannak.
De olyan luxussal ruházták fel őket, amit expressz sebességgel tudok megszokni.
Egészen káprázatos.
Itt határozottan átérzed, hogy Afrikában vagy.
Igen. Nem tudom, ez mi volt.
Az erkéllyel és a padlótól plafonig ablakokkal
közel érzed magad a természethez.
Talán túl közel is.
Ez mi a pokol?
Oké, valamit épp gyilkolnak. Nem tudom, mi volt ez a hang.
Valami szörnyű hentelés volt. Valami hentelt.
Mindenki a Nagy Ötösről beszél.
Én örülnék, ha összejönne a Nagy Egyes ezen a túrán: az életben maradás.
Ez egészen hihetetlen.
De a bátraké a szerencse, jöjjön hát a szafari Bongával.
Ha beültünk a járműbe, nem szállhat ki. Végig ülve kell maradnia...
Ó, nahát!
- Ó, te jó ég. Ezt nézze! - Krokodil. Krokodil.
- Ez egy elképesztő, nagy krokodil. - Hűha!
Látja a fogait,
- ahogy konkrétan kilógnak. - Látom a... Látom a fogakat.
Ez a halál mosolya.
Mert ez igazából össze tud roppantani egy egész emberi lényt.
Szinte nem tűnt valódinak.
Olyan, mintha odatették volna,
hogy a turistáknak legyen mit bámulniuk.
Nézzen előre. Egy leopárd.
Ó, tényleg!
- Az első leopárdom. - Ez egy a Nagy Ötösből.
Meg is van.
Állj, állj, állj. Nézzen balra.
Elefánt.
Ez még egy a Nagy Ötösből.
Nézzenek oda.
Különböző módokon kommunikálnak.
Fantasztikusan tud korogni a gyomruk,
ami konkrétan jeleket küld a talajba,
és a talpukban érzékelők vannak,
ami felfogja ezt a vibrációt.
- Nahát! - Igen.
- Jól haladunk. - Jól megy.
Kettő máris megvan. Mintha sorban állnának a találkozáshoz.
Biztos Schitt’s Creek-rajongók.
- Nézze, mi van az úton. - Víziló?
Nem, nem. Varacskos disznó.
- Varacskos disznó. Nagyon komoly. Azta! - Varacskos disznó.
Ja, ja, ja.
Nem egy kellemes külsejű jószág.
Elképesztően jó fülük van.
Hát, kell, hogy legyen valami, ami mellettük szól.
Azt mondják, sehol sincs az afrikaihoz fogható naplemente.
És meg kell mondjam,
élvezem is az alkonyatban úszó tájat a kényelmes dzsipből.
Innen gyalogolunk.
- Gyalog kell mennünk? - Gyalog. Igen.
Nem szabad kiszállnunk a kocsiból.
Oké, szeretem a naplementét,
de annyira nem, hogy élve megegyenek miatta.
Bonga biztosított, hogy ez biztonságos.
És egy fegyveres őrnél semmi sem ad nagyobb biztonságérzetet.
Ez egy szép, egészséges fegyver.
Igen.
- Libasorban megyünk. - Oké.
Ha meglát egy bivalyt, vízilovat, csak szóljon, hogy:
„bivaly balra”, „víziló jobbra”.
Igazából megrémít, hogy nekem kell szólnom, hogy:
„víziló balra”, „orrszarvú jobbra”.
Mintha maguk meg csak néznének, hogy: „Mi van?”
Van kérdése?
„Miért csináljuk ezt?” Ez első kérdésem.
- Oké, libasor. - Igen.
Amikor elkezd lemenni a nap, akkor jönnek elő a macskák?
Igen. Szóval a macskák főleg sötétben jönnek elő,
mert elképesztően jól látnak a sötétben.
Ez nem libasor.
Bocs. Öregem. Sajnálom.
- Mire mutat? - A majmokra.
- Nézze a majmokat balra. - Majmok?
Igen, a majmok is visszavonulnak a fák tetejére,
most, hogy sötétedik.
Hát, maga nem libasorban jön. Meg akar ölni?
- Jöjjön csak. - Nahát!
Ezt mi úgy hívjuk, hogy naplementéző.
Ezt én úgy hívom, hogy: „Na, ezt már szeretem.”
Tehát van varacskosdisznó-szárazkolbász.
- Aha. Tovább. - Aztán van...
van rántott krokodilszelet.
- Rántott krokodilszelet? - Igen.
Élvezettel végignézem, ahogy megeszi, Bonga.
Ez fantasztikus.
Inkább csak egy vodka-tonikot.
Perfekt.
- Csirió! - Csirió!
Csirió!
Szerintem elég jók voltunk. Láttunk pár klassz dolgot.
- Láttunk sok állatot. - Igen.
Szerintem ebben a maga keze van.
Nem tudom, hogy, de valahogy elintézte.
Amikor a tévében látsz állatokat, akkor hazai pályán vagy.
De ez itt kint az ő pályájuk.
És valahogy jelen van a veszély,
ami létrehoz egyfajta izgalmat.
Ez gyönyörű.
Habár nagyon izgalmas ezeket az állatokat vadon látni,
kevésbé örülnék, ha találnék egyet a hotelszobámban.
Zárva fogom tartani az ablakokat.
Ami miatt nem fogok tudni aludni,
az lesz, amikor hallom, ahogy egy állat vonyít
az életéért, amikor valami más éppen ízekre tépi.
Egy meglepően jó alvás után
készen állok reggelizni, mielőtt én lennék valaminek a reggelije.
- Jó reggelt, Eugene. - Üdv!
Milyennek találja az itt tartózkodást?
- Nos, eddig jó. Igen. - Eddig jó.
Az a rovar imádja magát.
- Mi? Mi az? - Huss.
- Ott látom a rovart. - Úristen.
- Megtenne valamit? Pöckölje el! - Jó.
Így, ni.
Fanta...
- Ne féljen. - Dehogy félek!
Ez egy... Akármi is ez. Egy óriás akármi, igaz?
Egy sáska.
Ez az első reggel, és máris megtámad
egy hatalmas imádkozó sáska.
Ma kész vagyok a ritmusváltásra.
Remélhetőleg valami olyasmivel, ami nem veszélyes az életre vagy a végtagokra.
Szerencsére a hotel igazgatója, Gavin meghívott egy kör golfra.
Ez eléggé izgalmas.
Mármint itt golfoznak emberek, úgyhogy biztos biztonságos.
„Saját felelősségére használja a golfpályát.
Nem vállalnak felelősséget semmilyen veszteségért,
kárért és/vagy sérülésért. Legyen az halálos vagy bármilyen.”
Kicsit el kell beszélgetnem Gavinnel.
A Skukuza golfpálya az egyik legvadabb a világon.
Semmi sem tartja távol az állatokat. Még egy dresszkód sem.
Szóval nincs kerítés? Így...
Pontosan.
Ez hogy működik?
Ha beütjük a labdánkat a susnyásba,
akkor maradjunk annyiban, hogy ott hagyjuk.
- Jó. - Ne feledje behúzni a nyakát,
ha zörög maga mögött a bozót.
Vigyük Eugene-t a kocsiján?
Indulás.
Jó. Vágjunk neki.
Múlt héten levideóztam egy vízilovat pont itt, előttünk.
- Itt, a csatornában. - Hűha.
A víziló képes tíz másodperc alatt megtenni 100 métert.
Úgyhogy én kilenc alatt akarom elütni a labdát.
Hát ez tényleg nem semmi.
Nem ám. Te jó ég. Nézze!
Ajaj!
A víziló a legveszélyesebb állat.
Több halált okoz, mint bármelyik másik állat.
Tudom, miért csinálja ezt.
Tudja, Gavin, már a vízen átütni is elég nehéz.
Ki akar zökkenteni a játékból.
Ezzel, hogy „a víziló a legveszélyesebb állat”.
Svindlis játékos. Nem hittem, hogy svindlis játékos.
Lehajthatja a fejét. Majd én őrködöm.
Ne!
Próbáljuk újra.
Ez a madár kinevetett?
Hová tűnt?
Idejött mögénk.
- Lássuk, hogy kell ezt. Rajta. - Oké. Jól van.
Nézzük.
Igenis!
Visszafogtam magam, mert nem akartam beégetni. Úgyhogy...
Oké, ez kezd kicsit félelmetes lenni, nem?
Most megyek az ebédlőhöz,
és talán bebújok pár gyerek mögé.
A golfparti után
nem gondoltam, hogy lehetséges közelebb kerülni a természethez.
De Bonga szervezett nekem egy programot,
és azt ígérte, ez új jelentéssel tölti meg a kifejezést, hogy „testközelből”.
De először oda kell érnünk.
Jó ég. Micsoda bivalyok! Hű, de nagyok.
Olyat hallottam, hogy valaki láttán összefutnak a kocsik,
de ők ezt magasabb szintre fejlesztették.
Igazából pont minket néznek.
Oké, ez kezd kissé félelmetes lenni.
Hadd bámuljanak.
Néha meg kell mutatni ezeknek az állatoknak, hogy ki a főnök.
És ezt simán meg tudom tenni a terepjáró hátsó üléséről.
A jó hír? Kipipáltunk még egyet a Nagy Ötösből. A rossz hír?
Évente 200 embert meg tudnak ölni. Úgyhogy örömmel alkalmazkodom az időbeosztásukhoz.
Egy vadállati útakadállyal később
végre találkozom Peterrel, a Kruger fő állatorvosával.
És, Peter, mit is csinálunk ma pontosan?
Reményeink szerint ma immobilizálunk egy elefántot,
és általános átvizsgálást végeznénk rajta, amíg a kezünk alatt van.
Még senki sem mondta ilyen lazán, hogy „immobilizálunk egy elefántot”.
Pontosan hol jövök én a képbe?
Megpróbáljuk önt annyira bevonni, amennyire csak lehet.
Oké. De remélem...
nem számítanak arra, hogy túl sok mindent csinálok,
mert az én hátterem a komédia.
Mi, színészek megszoktuk a munkavédelmi tájékoztatást,
de ma különösen csupa fül vagyok.
Ha azt látják, hogy az elefánt megmozdul, még ha csak vizelni kezd is, szóljanak,
mert az azt mutatja, hogy az elefánt ébredezik.
Ha az elefánt vizelni kezd...
milyen messzire kell állni?
Nem, akkor futni kell.
Akkor fussak.
- Igen. - Vettem.
A helikopterekkel nem illünk össze,
úgyhogy én a kísérőkocsiban leszek Peter kollégájával, Michele-lel.
A többségnek nem javasolnám, hogy a helikopterben legyen a kábításkor.
Nekem nem kell kétszer mondani.
Úgy tűnik, ott a mai kuncsaftunk.
Most a helikopterrel megpróbálják az állatot erre terelni,
- és akkor Peter meglövi a kábítónyíllal. - Aha. Értem.
Hűha! Nézzenek oda!
Nézze, milyen fantasztikusan repülnek. Látott már ilyesmit?
Pontosan oda megy, ahová ők akarják.
- Oké, kezd dülöngélni. - Meg is van.
- Igen. Most lefekszik. - Meg is van. Igen.
És most az oldalára húzzák.
Ez hihetetlen volt.
Az ilyen vizsgálatok segítenek ellenőrizni
az elefántpopuláció egészségét.
A csapatnak most szűk 30 perce van az adatgyűjtésre,
mielőtt az ártalmatlan nyugtató hatása elmúlik.
Az első elefántja. Jöjjön, érintse meg.
Azta!
Nyugodt és jó állapotban van ahhoz, hogy dolgozni tudjunk vele.
Nyugodtabb, mint én vagyok most.
Nem igazán erősségem a nagy orvosos dráma.
Most például szét fogják feszíteni a száját.
Oké, most meg bedu... Hűha.
- Eddig jól megy? - Eddig jól megy.
Jól van. Majd értesítsen.
Oké.
- Eugene, nem tudom, - Igen?
hogy segítene-e begyűjteni a mintákat.
- Gyűjtsem be a mintákat? - A mintákat, igen.
- Igen? - Nagy kesztyű fog kelleni.
El tudja képzelni...
Nem tudom. Nem hinné...
- Úgyhogy ennél a végénél... - Ó, igen. Nem.
Nem. Nem.
Nem biztos, hogy tetszik, amilyen irányba megy a dolog.
- Oké, most... - Aha.
...begyűjti a székletmintát.
- Szóval nem kell az összes... Igen. - Begyűjtöm a székletmintát?
Értem. És mi van, ha a nagyfiú felébred, amíg én
ott vagyok bent?
Nem kell túl gyengéden.
Te jó ég. Te jó ég. Nagyon sajnálom.
- Rászorít. - Rászorít?
- Igen. - Oké.
És nem is hibáztatom!
- Talált valamit? - Nem tudom.
- Nézzen körbe. - Nézzen maga. Mit szól hozzá?
- Megvan. - Na, ez az.
Elefántseggben sem nyúlkáltam még eddig, őszintén szólva.
Kihúzhatom a bakancslistáról.
Az egyik legrosszabb élmény, amit valaha...
Hát, ez nem egészen
- széklet, mi? - Nem. Nem az.
Azt hiszem, besegítek.
Hajrá. Nem tudom, milyen mélyre kell menni.
- Lássuk. - De ha már taxit kell hívni...
Oké.
- Érti, hogy mondom? - Megvan.
Oké.
- Ez kell nekünk. - Igen.
Jó buli ez az Afrika.
Azt mondják, az elefánt nem felejt,
úgyhogy szerintem önt keresi, Eugene.
Ne mondja. Higgye el, én most egy kicsit itt lebújok.
Nem hinném, hogy visszajövök erre a mezőre,
mert megismeri ezt a kezet. Tudják?
Talán jó az arcmemóriája is,
de ránéz erre a kézre, és, értik...
Látni ezt a böhöm nagy állatot,
és hogy alkalmam volt megérinteni, érezni,
érezni a szívverését, ez egészen elképesztő volt.
Nem állíthatom, hogy tapasztaltam bármi ehhez foghatót életemben,
és valószínűleg többet nem is fogok,
de ez nem volt semmi.
Rájöttem, hogy mikor a nap lemegy Afrikában,
nem hiheted azt, hogy aznapra végeztél a veszélyesvadállat-fronton.
- Nézze, mi van az úton! - Igen?
Hé, hú!
Ez egy hiéna.
- Hiéna? - Az.
- Ott van. - Ezt nézze!
Nahát!
Ahogy Bongával visszafelé tartottunk a hotelbe,
a park éjszakai vadjai közül páran jöttek táplálkozni velünk...
Bocs, találkozni velünk.
Még több is van az út mentén. Gyorsan! Menjünk!
Ott vannak.
És most igazából épp vadásznak.
Hát, remélem, nem mi vagyunk az étlapon.
Várjunk, nézze! Mi az, mi az?
- Ez egy nyúl? - Bozóti nyúl.
Ez nincs benne a Nagy Ötösben, ugye?
- A bozóti nyúl? - Nem. Nincs.
- Az orrszarvú benne van a Nagy Ötösben. - Igen.
Mi az esélye, hogy látunk orrszarvút ma este?
Nagyon ritkán lehet orrszarvút látni a parkban,
mert az orvvadászok ölik őket a szarvukért.
Tíz éve talán heti háromszor is láttam orrszarvút.
Most eltelik akár egy hónap is anélkül, hogy orrszarvút látnánk.
Aggódom, hogy a fiamnak nem lesz alkalma orrszarvút látni, ha felnő.
Jó ég. Ez borzalmas.
Alig hiszem, hogy ezt mondom, de a dél-afrikai vadon kezd hatással lenni rám,
olyan módon, amire nem is számítottam.
Imádtam az élményt, hogy olyan közel voltam az elefánthoz.
És állatokat kiszúrni egy szafarin,
ez olyasmi, amit nem kapsz meg Torontóban.
De fent a peronon, a tűz mellett egy csodás cabernet-t kortyolgatni
igazán kellemes módja a nap lezárásának itt az afrikai vadonban.
A Nagy Ötösből megvan három. Az oroszlán és az orrszarvú van hátra.
Az elmúlt évtizedben a Krugerben az orrszarvú-populáció 75%-kal csökkent.
Így ki kell utaznom a parkból, hogy lássak néhányat.
Eddig sikerült elkerülnöm, de ezúttal
nem úszom meg a legkevésbé favorizált közlekedési módomat.
Helikopterrel megyünk.
Őszintén szólva nemigen kedvelem a helikoptereket.
Ellenemre van a magasság.
Főleg lezuhanni belőle.
Győzködöm magam, hogy mindez a Nagy Ötös miatt van.
Ott egy elefántbika ücsörög egy fa alatt.
Én egyenesen előre nézek, egy hegyre.
Itt is vagyunk. Szilárd talajon.
Jó érzés.
- Nagyon örvendek. Isten hozta. - Örvendek. Eugene.
Petronel. Menjünk.
Pattanjon be ide velem és Goofyval. Ő a kutyám.
Szia, Goofy. Goofy, Goofy.
Petronel a motorja a Care for Wildnak,
a világ legnagyobb orrszarvúmenhelyének.
Ha egyszer orrszarvút lát, az beköltözik a szívébe, úgyhogy legyen óvatos.
Itt megtalálhatja az élete új szerelmét.
Ez olyasmi, amit sosem gondoltam lehetségesnek, de meglátjuk.
2011 óta az itteni csapat több mint 100 orrszarvút mentett meg.
Mikor odaérek, pont meg kell etetni a kicsiket.
- Hű, na, ezt nevezem cumisüvegnek. - Igen.
Hogyan terelik ide a bébiket?
Idehívjuk őket.
Rajta, Eugene! Hívja őket!
Jól haladunk.
Ott vannak a kicsik.
Gyertek, gyertek!
- Nézze! Ott van Danny... - Nahát!
- ...a nagy, itt kocog. - Nagyok.
- Aztán... - Hatalmas bébik.
Oké, így, ni. És így emelje meg.
Kitűnő. Kitűnő.
- Végzett. - Kitűnő. Ezért adunk neki kettőt.
Mikor utoljára cumiztattam, az 36 éve volt,
és az üveg jelentősen kisebb volt. És a lányom is.
Egy kicsit kisebb, mint lennie kéne,
mert csak egy hónapos volt, amikor levadászták az anyját.
Nahát.
A menhely minden erőfeszítése ellenére
ha az orvvadászat ilyen tempóban folytatódik,
a vadon élő orrszarvúk 15 éven belül kihalhatnak.
Riasztó arányban ölik ezeket a jószágokat,
és az, hogy emberek összeszedik ezeket az árvákat,
és valahogy idehozzák őket, szerintem ez egy csoda.
Kezdem megkedvelni ezeket az állatokat. Édes kis jószágok.
Ez egy nagyon-nagyon aranyos élmény volt nekem.
Volt valami abszolút imádnivaló ezekben az orrszarvúkban.
Az járt a fejemben: „Nem hiszem el, hogy egy orrszarvút etetek.”
Petronel vissza akarja engedni minden árva orrszarvúját
a természetes élőhelyükre.
És van valami különleges, amit meg akar mutatni nekem.
Megyünk, hogy megnézzük az orrszarvúkat,
amiket már elengedtünk, és most meglátjuk, hogy vannak.
Tudja, az orrszarvúknak kint a helyük a vadonban.
- Oda tartoznak. - Igen.
Ez őrület.
Egy, kettő, három, négy, öt. Ez egy fantasztikus kép.
Ez hihetetlen, Petronel.
Ez olyan látvány, amiről sosem gondoltam, hogy részem lesz benne.
Hűha.
Ezekből az orrszarvúkból kettő, Wyntir és Storm nemrég történelmet írtak.
Wyntir párosodott egy másik árvával, akit Stormnak hívnak,
- és megszületett Blizzy. Milyen csodás! - Hűha.
Ez az első ilyen a világon.
Az első bébi, aki két árva orrszarvútól született.
Ez nekünk olyan, mint az első lépés a Holdon.
- Ez... Hogy ez lehetséges. - Igen, igen.
Ez ad reményt. Ez egy új korszak az orrszarvúknak.
Hűha. Csodálatos.
Látni azt az árva orrszarvút, amelyik most szült egy bébit,
olyan kép volt, amely bennem fog élni, ha előjön, hogy Dél-Afrika mit jelent nekem.
Ez az ország nem fogható egyikhez sem, amelyekben jártam.
És maradandó nyomot hagyott bennem.
Azt hittem, állatokat látni a természetben olyan lesz, mint a tévében látni őket.
Mekkorát tévedtem.
Ilyen közel lenni az állatokhoz,
ez teszi sokkal izgalmasabbá, mint amilyennek valójában hittem.
Az ember a mindennapi életében nem gondol az itt lévő állatokra.
Nem gondolunk az orrszarvú lehetséges kipusztulására.
Ha itt vagy, belecsöppensz a legközepébe.
Ezek életre szóló élmények,
és alkalmam volt látni elképesztő dolgokat,
amiket a legtöbb embernek nincs módja látni.
Azt hiszem, láttam négyet a Nagy Ötösből.
Úgy tűnik, ez egy jó találati arány.
Nem sikerült látnom az oroszlánt,
de megyek, és megnézem Az oroszlánkirályt, ha hazaértem.
A feliratot fordította: Speier Dávid