Jeden slavný filozof řekl: „Svět je jako kniha
a ti, kdo necestují, čtou jen jednu její stránku.“
No, musím říct,
že já už jich pár přečetl a ta kniha mě moc nenadchla.
Nerad cestuju hned z několika důvodů.
Když je zima, není mi to příjemné.
Plavání v ledu, a k tomu nahý?
- Ano. - Tak to je skvělá pozvánka.
A když je velké teplo? Není mi to příjemné.
Tak rychlej nejsem.
- Ale je mi 75. - Chcete pomoct?
Ne, dobrý.
A možná je načase rozšířit si obzory.
Ach bože.
To je poprvé, co jsem měl ruku v zadku slona.
Ale výhodou je,
že můžu pobývat v úžasných hotelech.
No páni. To je nádhera.
Háček je v tom, že mám prozkoumávat i svět venku.
- Opatrně. - Beze srandy.
- Krásná hora. - Sopka.
Sopka?
Svět, kterému se celý život vyhýbám.
Sadie.
Ach bože.
Stačí, když to přežiju.
Tohle je naposledy, co si dávám pět skleniček vodky s Finem.
EUGENE LEVY, ZDRÁHAVÝ CESTOVATEL
Když jsem lidem říkal, že jedu na safari do Jižní Afriky,
jejich reakce byla: „Páni. To se určitě těšíš.“
A já na to: „No, měl bych.“
Ale divoká příroda mě moc nebere.
JIŽNÍ AFRIKA
Sledoval jsem pořady o přírodě
a viděl téměř všechna zvířata, co tu lze potkat,
a nemusel jsem kvůli tomu cestovat až na druhý konec světa.
Ale jsem tady, v nesporně krásné zemi,
která je domovem pro sedm procent všech světových druhů plazů a savců.
Jsem milovník zvířat,
ale na vše, co mě vnímá jako oběd, bych se raději díval z bezpečí gauče.
- Zdravím, jsem Bonga. - Bongo, Eugene.
- Těší mě. Nastupte si. - Těší mě.
Setkání s Bongem mě opravdu těšilo,
protože je to průvodce, který mě bezpečně dopraví do hotelu.
Krugerův národní park patří k největším rezervacím zvěře v Africe.
Má 21 000 kilometrů čtverečních.
To je, jako byste vzali New Jersey a zaplnili ho lvy a hyenami.
Podle statistik park každoročně navštíví milion lidí.
Ale samozřejmě už vám neřeknou, kolik se jich vrátí domů.
Lze v tomto parku najít všechny druhy zvířat?
Krugerův národní park je známý pro svou takzvanou velkou pětku.
Zvířata, která je nebezpečné potkat.
A která do té pětky patří?
Je to slon, buvol, lev, levhart
a nakonec nosorožec.
To je dobré.
Tohle je ten hotel?
Ano. Tady se budou dít zázraky.
Úžasné.
Požádám vás, abyste si vystoupil a dál šel po kolejích.
Vystoupit a jít po kolejích?
Skvělé. Můj strach z toho, že mě něco sežere zaživa,
rychle vystřídala hrůza z přejetí vlakem.
Vítejte v Kruger Shalati, Eugene. Jsem Gavin.
Gavine. Jak se máte?
Výborně, děkuji.
Gavin je manažerem jednoho z nejunikátnějších hotelů světa.
Kruger Shalati tvoří 13 vlakových vozů
umístěných na 300 metrů dlouhém mostě přes řeku Sabie.
Z toho ale bude pořádná dopravní zácpa. Hotel na trati.
- Trochu nevšední, že? - Takový hotel jsem ještě nikdy neviděl.
Před 100 lety tato železnice představovala jediný způsob, jak se dostat do rezervace,
ale v roce 1973 se přestala používat,
zčásti kvůli množství zvířat usmrcených vlaky.
Tyto zrenovované vlakové vozy sem byly dopraveny
z různých částí Afriky, aby posloužily tomuto počinu.
- Vyměníme se? Dobrý? - Ne, to je dobrý.
Hotel byl otevřen v roce 2020.
Nabízí ohromné výhledy na ohromně nebezpečné tvory.
Včera v noci...
jsme na noční kameře zachytili lvy přímo tady.
- Přímo pod námi. - Ne.
Někteří hosté zaslechli jejich řev a ptali se,
- jestli byli tady nahoře. - Ne. To snad ne.
A byli tady nahoře?
- Ne, tady ne. - Dobře.
- Jsme tu celkem v bezpečí... - Ne úplně.
- Celkem v bezpečí. Ano. - Jo. Tady jste v Africe.
Ano.
Na to, že jsem v Africe, rozhodně nelze zapomenout.
Je všude kolem mě a je jedinečná.
No teda. Podívejte.
Tohle je nejlepší místo pro celodenní pozorování zvířat.
- Co to bylo? - To byl hroch.
Dobře.
- Chcete si prohlédnout pokoj? - Jo.
Pojďme.
Rezervovali jsme pro vás safari.
Až se tu rozkoukáte, sejdeme se v autě.
Děkuji.
Vozy pochází z 50. let 20. století.
Ale dodali jim nádech luxusu, na jehož vlně se klidně nechám vézt.
Je to opravdu nádhera.
Rozhodně je z toho znát, že tady jste v Africe.
Jo. To nevím, co bylo.
Díky balkonu a panoramatickým oknům se cítíte být blízko přírodě.
Možná až moc.
Co to sakra bylo?
Někdo tam někoho zabíjí. Nedokážu ten zvuk identifikovat.
Byl to takový hrozný nářek. Něco naříkalo.
Lidé pořád mluví o velké pětce.
Já budu rád, když dosáhnu velké jedničky: zůstanu naživu.
To je úžasné.
Ale štěstí přeje odvážným, a tak vyrážím na safari s Bongem.
Z auta v žádném případě nevystupujte. Zůstaňte sedět...
Páni.
- Panebože. Podívejte. - Krokodýl. Krokodýl.
- Úžasný, velký krokodýl. - Páni.
- Vidíte ty jeho vyceněné zuby. - Ty zuby vidím.
To je úsměv smrti.
Takový krokodýl dokáže překousnout celého člověka vejpůl.
Jako by nebyl skutečný.
Vypadá, jako by tam byl narafičený,
aby se turisti měli na co dívat.
- Podívejte. Levhart. - Ano.
- Můj první levhart. - Jeden z velké pětky.
Ano.
Zastavit. Vlevo.
Slon.
Další z velké pětky.
To je krása.
Dorozumívají se různými způsoby.
Mají úžasné kručení v břiše,
kterým vysílají signál na zem,
a v kůži chodidel mají receptory,
které tu vibraci detekují.
- Páni. - Jo.
- Daří se. - Ano.
Už jsme viděli dva. Jako by mě sami vyhledávali.
Asi milují Městečko Schitt’s Creek.
- Před námi. - Hroch?
Prase bradavičnaté.
- Prase bradavičnaté. To mě podrž. Páni. - Prase.
Jo.
Nevypadá moc přívětivě.
Mají úžasný sluch.
No, něčím vynikat musí.
Západ slunce v Africe se prý žádnému nevyrovná.
A musím říct, že si ho z pohodlí tohoto džípu moc užívám.
Půjdeme pěšky.
- Musíme jít pěšky? - Pěšky. Jo.
Přece nesmíme vystupovat.
Západy slunce miluju,
ale nechat se kvůli němu sežrat nemusím.
Bonga mě ujišťuje, že je to bezpečné.
A nic nevypovídá o bezpečí jako ozbrojený hlídač.
To je pořádná zbraň.
Ano.
- Půjdeme v zástupu. - Dobře.
Když uvidíte buvola nebo hrocha, zvoláte: „buvol vlevo“, „hroch vpravo“.
Děsí mě, že to budu říkat zrovna já.
„Hroch vlevo, nosorožec vpravo.“
Jako kdybyste vy nedávali pozor.
Nějaké otázky?
„Proč to děláme?“ je moje první otázka.
- Za sebou. - Jo.
Když začne zapadat slunce, šelmy jdou na lov?
Jo. Šelmy chodí lovit hlavně po setmění,
protože mají úžasné noční vidění.
Nejdete v zástupu.
Pardon. Omlouvám se.
- Na co ukazujete? - Na opice.
- Opice vlevo. - Opice?
Opice se stahují do korun stromů, protože se stmívá.
Nejste v zástupu. Chcete mě zabít?
- Pojďte. - No teda.
Piknik při západu slunce.
Tak to už je lepší.
Máme tu sušené klobásky z prasete bradavičnatého.
- Další. - A dál je tu řízek z krokodýla.
- Řízek z krokodýla? - Jo.
No, budu se dívat, jak ho jíte, Bongo.
Chutná báječně.
Pro mě jen vodku s tonikem.
Perfektní.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Na zdraví.
Myslím, že jsme byli úspěšní. Hodně jsme toho viděli.
- Viděli jsme spoustu zvířat. - Ano.
Myslím, že jste tomu napomohl.
Nevím jak, ale podle mě to bylo domluvené.
Když vidíte zvířata v televizi, jste ve svém rajonu.
A tady jste v jejich rajonu.
Je tu jistý prvek nebezpečí,
který tomu přidává prvek vzrušení.
Krása.
Ačkoli je vzrušující vidět tato zvířata ve volné přírodě,
najít nějaké ve svém hotelu, tak nadšený už nebudu.
Okna nechám zavřená.
Jediné, co mi nepomůže usnout,
je vřeštění zvířete,
které bojuje o život, když se ho jiné zvíře snaží rozervat.
Po překvapivě dobrém spánku
jsem připraven na snídani, než si snídani něco udělá ze mě.
- Dobré ráno, Eugene. - Zdravím.
Jak se vám tu líbí?
- No, zatím je to dobré. - Zatím dobré.
Hmyz vás zbožňuje.
- Co? Co je to? - Šup.
- Vidím hmyz. - Ach bože.
- Pomozte mi. Sundejte ho. - Tak.
A je to.
Báječ...
- Nebojte. - Ne.
To je... Ať je to cokoli. Něco velkého, že?
Saranče.
První ráno, a už na mě útočí obří kudlanka nábožná.
Dnes rád změním tempo.
Ideálně podniknu něco, při čem nebudu v ohrožení života.
Naštěstí mě hotelový manažer Gavin pozval na partičku golfu.
Vzrušující.
Lidé tam přece hrají golf, tak to musí být bezpečné.
„Hra na golfovém hřišti na vlastní nebezpečí.
Nezodpovídají za žádné ztráty, škody ani zranění. Smrtelná i jiná.“
Musím si s Gavinem promluvit.
Golfové hřiště Skukuza patří k těm nejdivočejším na světě.
Není tu nic, co by zvířata drželo stranou. Ani předepsaný oděv.
Není tu žádné oplocení?
Přesně tak.
Jak to funguje?
Když míček dopadne do vysoké trávy,
řekněme, že ho tam necháme.
- Ano. - Dívejte se dolů,
když za sebou uslyšíte chrastění.
Můžeme do vozíku?
Tak jo.
Fajn. Můžeme.
Minulý týden jsem tu natočil video hrocha.
- Byl tady na ferveji. - Páni.
Hroši uběhnou sto metrů za necelých deset vteřin.
Proto bych rád odpálil míček do devíti vteřin.
- Tak tohle je úžasné. - Ano. Páni. Koukněte.
Jejda.
Hroch je nejnebezpečnější zvíře.
Má na svědomí nejvíc usmrcení.
Vím, proč tohle děláte.
Víte, Gavine, voda to ztěžuje sama o sobě.
Snaží se mě vyvést z míry.
„Hroch je nejnebezpečnější zvíře.“
Špinavý trik. To bych do něj neřekl.
Dívejte se k zemi. Budu vám krýt záda.
Ne!
Zkusím to znovu.
Ten pták se směje?
Kam zmizel?
Je přímo za námi.
- Předveďte se. Do toho. - Dobře. Tak schválně.
Výborně.
Tak trochu jsem se držel zpátky, nechtěl jsem ho ztrapnit. Takže...
Tak jo, začíná to být trochu děsivý.
Půjdu si dát oběd
a schovám se za nějaké děti.
Po té partičce golfu
jsem si myslel, že blíž divoké přírodě už ani být nemůžu.
Ale Bonga mi naplánoval zážitek,
který prý setkání z bezprostřední blízkosti dá nový význam.
Nejdřív se tam musíme dostat.
Páni. Koukněte na ty buvoly. Ti jsou ale velcí.
Někdo má prý obličej, co má tu moc zastavit dopravu,
ale tihle hoši to povznesli na nový level.
Dívají se přímo na nás.
Teď se začínám trochu bát.
No, ať zírají.
Občas musíte těmhle zvířatům ukázat, kdo je tu šéf.
A to rozhodně můžu ze zadního sedadla téhle dodávky.
Dobrá zpráva? Můžu si odškrtnout další zvíře z velké pětky. Špatná zpráva?
Ročně zabijí až 200 lidí. Takže se rád přizpůsobím jejich tempu.
Po překonání jednoho obřího zátarasu
se konečně setkávám s Peterem, veterinářem Krugerova parku.
Petere, co přesně tu dnes děláme?
Dnes se pokusíme znehybnit slona,
protože u něj chceme provést zdravotní prohlídku.
Nikdy jsem neslyšel někoho říct „znehybnit slona“ tak ledabyle.
Co budu dělat já?
Pokusíme se vás zapojit, co nejvíc to bude možné.
Fajn.
Doufám, že na mou pomoc příliš nespoléhají,
protože mým oborem je komedie.
My herci jsme na bezpečnostní brífinky zvyklí,
ale zvláště dnes jsem jedno ucho.
Když si všimnete, že se hýbe, nebo třeba jen močí, dejte mi vědět.
Znamená to, že přichází k sobě.
Když ten slon začne močit,
jak daleko od něj musí člověk stát?
Ne, musíte utíkat.
Utíkat.
- Jo. - Rozumím.
Já a vrtulníky nejdeme dohromady,
a tak jedu ve voze s Peterovou kolegyní Michele.
Nedoporučovala bych být v tom vrtulníku, když střílí šipku.
To je mi jasné.
Hej, to bude on.
Pomocí toho vrtulníku se jen snaží navést zvíře tímto směrem
- a v té chvíli Peter vystřelí šipku. - Aha. Rozumím.
Páni. Podívejte.
A to úžasné manévrování. Už jste něco takového viděl?
Jde přesně tam, kde ho chtějí mít.
- Dobře, začíná klopýtat. - Tamhle.
- Jo. Teď si lehá. - A je to. Ano.
A teď ho převalí na bok.
To bylo neuvěřitelné.
Tyto namátkové kontroly pomáhají monitorovat zdraví populace slonů.
Tým má teď maximálně 30 minut na odebrání vzorků,
než účinek toho neškodného sedativa vyprchá.
Váš první slon. Pojďte si sáhnout.
Páni.
Je v klidu a v dobrém stavu, abychom na něm mohli pracovat.
Je klidnější, než jsem já.
Na lékařská dramata si nepotrpím.
Třeba teď mu... rozevírají tlamu.
Tak jo, teď mu... Jéje.
- Jde to? - Jde to dobře.
Dobře. Informujte mě.
Dobře.
Eugene, chcete nám...
- Ano? - ...pomoct odebrat pár vzorků?
- Odebrat pár vzorků? - Vzorky, ano.
- Velkou rukavici. - Ano?
- Umíte si představit... - Nevím. Nemyslím, že...
- Na tomhle konci... - Jo. Ne.
Ne.
Moc se mi nelíbí, kam tohle směřuje.
- Takže... - Jo.
...odeberete vzorek trusu.
- Nechci všechen. Ano. - Odebrat vzorek trusu?
Jasně. A co když se ten chlapák vzbudí, až budu... však víte... no, tam?
Nemusíte jemně.
Ach bože. Ach bože, moc se ti omlouvám.
- Svírá se. - Svírá se?
- Jo. - Dobře.
A nedivím se mu!
- Máte něco? - Nevím.
- Prohmatejte ho. - Vy ho prohmatejte.
- Už to mám. - Výborně.
Upřímně, to je poprvé, co jsem měl ruku v zadku slona.
To si odškrtnu ze seznamu přání.
Jeden z vůbec nejhorších zážitků, co jsem...
- Tohle nebude trus, že ne? - Ne.
Pomůžu vám.
Hodně štěstí. Nevím, jak daleko.
- Tak jo. - Kdyby to nestačilo...
Dobře.
- Rozumíte? - Mám to.
Dobře.
- Tohle chceme. - Jo.
V Africe je zábava.
Sloni prý nezapomínají, takže...
Asi vás hledá, Eugene.
Neříkejte. Věřte mi, trochu se tu přikrčím.
Myslím, že se sem hned tak nevrátím,
protože pozná tuhle ruku. Rozumíte?
Na obličeje pamatováka nemá, ale až uvidí tuhle ruku...
Vidět to obrovské zvíře,
moct se ho dotknout, vnímat ho,
cítit tlukot jeho srdce... Opravdu úžasný zážitek.
Upřímně mohu říct, že jsem nic takového v životě nezažil
a nejspíš už ani nezažiju,
ale bylo to skvělé.
Uvědomil jsem si, že když v Africe zapadne slunce,
nemůžete předpokládat, že už žádné divoké zvíře nespatříte.
- Tam na cestě. - Jo?
Hej.
Hyena.
- Hyena? - Jo.
- Tamhle. - Koukněte.
Páni.
Zatímco se s Bongem vracíme do hotelu,
někteří noční tvorové vylezli ven, aby nás mohli sežrat...
Pardon, potkat.
Dál před námi je jich víc. Rychle.
Tam jsou.
A teď jsou právě na lovu.
No, snad nejsme na jídelníčku.
Podívejte. Co je to?
- Králík? - Zajíc křovinný.
Ten do velké pětky nepatří, co?
- Zajíc křovinný? - Ne.
- Nosorožci patří do velké pětky. - Jo.
Jaká je šance, že dnes v noci uvidíme nosorožce?
Nosorožce tu spatříte jen vzácně,
protože pytláci je loví pro jejich roh.
Před deseti lety jsem vídával nosorožce možná třikrát týdně.
Teď ho tu nespatříme třeba celý měsíc.
Mám obavu, že až můj syn vyroste, už nebude mít tu příležitost ho vidět.
Ach jo. To je hrozné.
Zvláštní, že to říkám,
ale divoká příroda v Jižní Africe mě začíná ovlivňovat tak,
jak jsem nečekal.
Byl to pro mě opravdu velký zážitek, být tak blízko slonovi.
A vidět zvířata na safari,
to se vám prostě v Torontu jen tak nestane.
Ale posezení u ohýnku v hotelu a k tomu výborný cabernet
vnímám jako hezké zakončení dne tady v africké divočině.
Tři z velké pětky už jsem viděl. Zbývá lev a nosorožec.
Za posledních deset let klesla populace nosorožců v parku o 75 %.
Musím tedy vycestovat mimo park.
Předtím jsem se tomu úspěšně vyhýbal,
ale tentokrát mě můj nejméně oblíbený způsob přepravy nemine.
Poletíme vrtulníkem.
Upřímně, vrtulníky nemám rád.
Mám strach z výšek.
Hlavně ze střemhlavých pádů z výšek.
Pořád si připomínám, že je to kvůli velké pětce.
Tamhle pod stromem sedí sloní samec.
Dívám se přímo na tu horu před sebou.
Tak jsme na zemi.
Fajn pocit.
- Těší mě. Vítejte. - Těší mě. Eugene.
Petronel. Pojďme.
Naskočte ke mně a Goofymu. To je můj pes.
Ahoj, Goofy. Goofy.
Petronel je hybnou silou Care for Wild,
největší rezervace nosorožců na světě.
Jakmile spatříte nosorožce, přirostou vám k srdci, tak pozor.
Možná tu najdete novou životní lásku.
Nikdy jsem si nemyslel, že je to možné, ale uvidíme.
Od roku 2011 tu místní tým zachránil více než stovku nosorožců.
Přijel jsem právě včas na krmení mláďat.
- Páni, tomu říkám lahev. - Ano.
Jak sem ta mláďata přilákáte?
Přivoláme je.
Do toho, Eugene. Zavolejte.
Jde to dobře.
Váš maličký.
Pojďte!
- Podívejte! Danny... - Páni.
- ...ten velký. - Jsou velcí.
- A tam... - Velká miminka.
Dobře, to je ono. Takhle to zvednete.
Výborně.
- Už dopil. - Výborně. Proto dostává dvě.
Naposledy jsem někoho krmil z lahve před 36 lety
a ta lahev byla výrazně menší. Stejně tak moje dcera.
Je poněkud menší, než by měl být,
protože mu byl asi jen měsíc, když mu pytláci zabili matku.
No teda.
I přes maximální úsilí rezervace hrozí,
že pokud bude pytláctví dál takto pokračovat,
divocí nosorožci během 15 let vyhynou.
Zabíjejí je v alarmujícím počtu
a to, že se lidé těchto sirotků ujímají
a dopravují je sem, považuji za zázrak.
Začínají si mě získávat. Jsou to roztomilí drobečkové.
To byl opravdu moc hezký zážitek.
Na těch nosorožcích je něco rozkošného.
Pořád jsem si říkal: „Nemůžu uvěřit, že krmím nosorožce.“
Petronel chce všechny své sirotky vypustit zpátky do volné přírody.
A chce mi ukázat ještě něco speciálního.
Jedeme se podívat na nosorožce,
které jsme už vypustili. Uvidíme, jak se jim daří.
Víte, nosorožci musí být ve volné přírodě.
- Tam patří. - Jo.
To je neuvěřitelné.
Jeden, dva, tři, čtyři, pět. Nádherný pohled.
To je úžasné, Petronel.
Nečekal jsem, že něco takového uvidím.
Páni.
Dva z těchto nosorožců, Wyntir a Storm, se nedávno zapsali do dějin.
Wyntir se spářila s jiným sirotkem Stormem
- a tamhle je Blizzy. Je to jako zázrak. - Páni.
Je první na světě.
První mládě narozené dvěma nosorožčím sirotkům.
Pro nás je to jako první krok na Měsíci.
- Je to... Víme, že to jde. - Ano.
Je to symbol naděje. Nová éra pro nosorožce.
Páni. Zázrak.
Ten obrázek samice nosorožce, která právě porodila mládě,
se mi vybaví při otázce: „Co pro mě znamená Jižní Afrika?“
Je to země, která je nepodobná žádné jiné.
A zanechala ve mně hluboký dojem.
Myslel jsem, že vidět zvířata ve volné přírodě bude jako vidět je v televizi.
Ale to jsem se zmýlil.
Díky tomu, že jim mohu být takhle blízko,
je to celé zajímavější, než jsem čekal.
V běžném životě nepřemýšlíte o zvířatech tady.
Nepřemýšlíte o hrozícím vyhynutí nosorožců.
Když jste tady, jste přímo uprostřed toho všeho.
Jsou to jedinečné zážitky
a já měl příležitost vidět úžasné věci,
které se většině lidí možná ani nepoštěstí.
Viděl jsem asi čtyři zástupce z velké pětky.
To je prý slušný pálkařský průměr.
Neviděl jsem lva,
ale doma si pustím Lvího krále.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová