Един велик философ е казал: "Светът е книга
и онези, които не пътуват, прочитат само една страница".
Прочел съм няколко страници и не съм впечатлен от книгата.
Не горя от желание да пътувам по няколко причини.
Когато е кучи студ,
не ми е приятно.
Плуване в леда, голи?
- Да. - Нямам търпение.
А когато е жега? Не ми е приятно.
Не съм толкова бърз.
- Но съм на 75 години. - Помощ?
Не, ще се справя.
Може би е време да разширя кръгозора си.
О, боже.
За пръв път бъркам в задника на слон.
Хубавото е, че отсядам в невероятни хотели.
Каква красота.
Лошото е, че се съгласих да изследвам какво има извън тях.
- Внимавай. - Няма шега.
- Красива планина. - Вулкан е.
Вулкан?
Свят, който цял живот отбягвах.
Сейди.
О, боже.
Ще се радвам просто да оцелея.
За последен път пия пет водки с финландец.
Когато споделих, че отивам на сафари в РЮА,
хората казваха: "Сигурно се вълнуваш много".
А аз отвръщах: "Би трябвало".
Но дивото не ме влече.
РЕПУБЛИКА ЮЖНА АФРИКА
Гледал съм документални филми
и съм видял почти всички животни, което се срещат тук.
Не беше нужно да пропътувам половината свят за тази цел.
Но ето ме - в страна, чиято красота е неоспорима
и където живеят 7% от влечугите и бозайниците в света.
Аз обичам животните,
но предпочитам да гледам от дивана всичко, което точи зъби да ме изяде.
- Здравей, казвам се Бонга. - Юджийн.
- Приятно ми е. Качвай се. - И на мен.
Наистина се радвам да срещна Бонга, който ще ме откара безопасно до хотела.
Националният парк "Крюгер" е един от най-големите резервати в Африка.
Има площ от 21 000 кв. км,
колкото Ню Джързи, само дето е пълен с лъвове и хиени.
Казват, че милион туристи посещават "Крюгер" всяка година.
Но не казват колко се завръщат вкъщи.
Всякакви животни ли се срещат тук?
"Крюгер" е известен с животните от Голямата петорка.
Тези животни са опасни, ако ги срещнеш лице в лице.
Кои са в Голямата петорка?
Слон, бивол, лъв, леопард
и накрая - носорог.
Много добре.
- Това ли е хотелът? - Да. Тук ще стане магията.
Удивително.
- Юджийн, слез и следвай релсите. - Слизам и следвам релсите?
Страхотно. Страхът, че ще бъда изяден жив, отстъпи
пред ужаса, че ще ме прегази влак.
Добре дошъл в "Крюгер Шалати". Аз съм Гавин.
- Гавин. Как си? - Отлично, благодаря.
Гавин е управител на един от най-уникалните хотели в света.
"Крюгер Шалати" е построен от 13 вагона,
разположени над р. Саби на 300-метров мост.
Хотел на релсите би причинил голямо задръстване.
- Различно е, нали? - Не съм виждал подобен хотел.
Преди 100 години до резервата се стигало само по тази линия,
но тя била изоставена през 1973 г.,
отчасти и заради животните, които загивали, блъснати от влакове.
С ремонтирани вагони от другия край на Африка са построили това чудо.
- Да се разменим ли? - Не. Нищо ми няма.
Хотелът отваря през 2020 г.
и предлага невероятни гледки към някои невероятно опасни неща.
Снощи на камерата видяхме в близост лъвове.
- Точно под нас. - Не.
Някои от гостите ги чули да реват
- и се чудели дали са на терасата. - Стига.
На терасата ли са били?
- Не. - Хубаво.
- Достатъчно защитени сме... - Но не напълно.
- Нали? - Не забравяй, че сме в Африка.
Така е.
Изключено е да забравя, че съм в Африка.
Заобиколен съм от нея и тя е великолепна.
Боже. Погледнете само.
Това е най-хубавото място да наблюдаваш животните.
- Какво беше това? - Хипопотам.
Добре.
- Да ти покажа ли стаята? - Да.
Хайде.
Записан си на сафари.
- Щом се ориентираш, ще се видим при колата. - Благодаря.
Вагоните са от 1950-те години.
Но са внесли лукс, с който, признавам, мога да свикна.
Каква красота.
Тук ясно се усеща, че си в Африка.
Не знам какво беше това.
Заради балкона и прозорците от тавана до пода
се чувстваш близо до природата.
Може би прекалено близо.
Какво е това, по дяволите?
Явно нещо бива изяждано. Не знам какъв беше този звук.
Беше ужасно. Нещо се давеше.
Хората говорят за Голямата петорка.
Ще се радвам да постигна Голямата цел: да остана жив.
Това е невероятно.
Но съдбата обича смелите, така че сафарито с Бонга ме зове.
Качим ли се в джипа, не слизаме. Не ставаш през цялото време.
Леле.
- Боже. Виж го само. - Крокодил.
Този крокодил е огромен.
- Виж как му стърчат зъбите. - Виждам ги.
Това е усмивката на смъртта. Този може да разкъса човек надве.
Сякаш не беше истински.
Приличаше на нещо, сложено там, за да има какво да гледат туристите.
- Виж пред нас. Леопард. - О, да.
- Първият ми леопард. - От Голямата петорка.
Браво на нас.
Спри, спри. Отляво.
Слон.
- Още едно животно от Голямата петорка. - Вижте го само.
Имат много начини за комуникация.
Интересното е, че стомахът им къркори и този сигнал се предава по земята.
С рецепторите на ходилата си усещат вибрациите.
Леле.
- Върви ни. - Да.
Отметнахме две животни. Сякаш са дошли да ме посрещнат.
Сигурно харесват "Шитс Крийк".
- Гледай. - Хипопотам ли е?
Не. Брадавичесто прасе.
Брадавичесто прасе! Това е прекалено.
- Не е красавец. - Има отличен слух.
Е, все с нещо трябва да впечатлява.
Казват, че залезът в Африка е несравним.
Харесва ми как слънцето озарява пейзажа, докато си седя удобно в джипа.
Ще вървим пеша.
- Трябва да вървим пеша? - Да, пеша.
Нали не бива да слизаме от джипа?
Харесвам залезите, но не дотолкова, че да бъда изяден.
Бонга ме уверява, че е безопасно.
А с въоръжена охрана е най-безопасно.
- Каква голяма пушка. - Да.
- Ще вървим в индийска нишка. - Добре.
Ако видиш бивол или хипопотам, викай: "Бивол отляво. Хипопотам отдясно".
Плаши ми това, че аз трябва да ви казвам: "Хипопотам отляво, носорог отдясно".
А вие мухите ли ще броите?
Имаш ли въпроси?
Първият е защо правим това.
- В индийска нишка. - Да.
Когато слънцето залезе, тогава ли излизат котките?
Да, котките излизат най-вече по тъмно, защото виждат отлично нощем.
- Не си в индийска нишка. - Извинявай.
- Какво ми сочиш? - Маймуните.
- Виж ги отляво. - Маймуни?
И те се оттеглят на дърветата, когато се стъмнява.
Не си в индийска нишка. Да ме убиеш ли искаш?
- Насам. - Хей, вижте.
- Почерпка надвечер. - Това вече е по моята част.
Сушена наденица от брадавичесто прасе.
- Какво друго? - Крокодилски шницел.
- Крокодилски шницел? - Да.
Ще ми бъде приятно да те гледам как го ядеш, Бонга.
Невероятен е.
- За мен само водка с тоник. - Отлично.
- Наздраве. - Наздраве.
Наздраве.
Мисля, че ни провървя. Имахме интересни срещи.
- Видяхме много животни. - Да.
Мисля, че ти имаше пръст в това.
Струва ми се, че си го организирал.
Когато гледаш животните по телевизията, си на своя територия.
А тук си на тяхна.
Има известен елемент на опасност,
което поражда известно вълнение.
Каква красота.
Колкото и да е вълнуващо да видиш тези животни в природата,
няма да се зарадвам, ако заваря някое в хотела.
Ще затворя прозорците.
Със сигурност няма да заспя, ако слушам как врещи животно,
докато друго го разкъсва.
След като спах неочаквано добре,
съм готов за закуска, преди нещо да е закусило с мен.
- Добро утро, Юджийн. - Привет.
Харесва ли ти престоят при нас?
- Дотук е добре. - Разбирам.
Това насекомо те харесва.
- Какво е това? - Къш.
- На теб има насекомо. - Майчице.
- Моля те, махни го. - Там е.
Ей сега.
Фантастично.
- Не се бой. - Не ме е страх.
Това е... Няма значение. Нещо гигантско, нали?
Скакалец.
Още на първата сутрин съм нападнат от гигантска богомолка.
Днес съм готов да сменя темпото.
В идеалния случай с нещо, което не застрашава живота ми.
За щастие, управителят Гавин ме покани да поиграем голф.
Вълнувам се.
Щом хората играят голф там, трябва да е безопасно.
"Използвате игрището за голф на свой риск."
Не могат да поемат отговорност за всякакви загуби,
повреди и/или наранявания - фатални или други.
Ще се наложи да поговоря с Гавин.
Игрището за голф "Скукуза" е едно от най-дивите в света.
Нищо не спира животните. Дори дрескодът.
- Значи няма ограда... - Точно така.
И какво правим?
Ако топката отиде в храсталаците, я оставяме там.
- Да. - Гледай надолу,
когато чуеш шум в шубрака зад теб.
Да натоварим ли Юджийн на количката?
Потегляме.
Да, потегляме.
Миналата седмица заснехме хипопотам точно пред нас.
- На окосената трева. - Леле.
Хипопотамът пробягва 100 метра за десет секунди.
Затова бих искал да изпълня първия удар за девет.
Впечатлен съм.
Боже. Виж това.
Ужас!
Хипопотамът е най-опасен. Убива повече хора от всяко друго животно.
Знам какво целиш.
Бездруго е трудно да удряш над вода.
Опитва се да ме разсее. Хипопотамът бил най-опасното животно.
Играе нечестно. Не го мислех за такъв.
Ти гледай надолу, аз ще те пазя.
Не!
Да опитаме пак.
Птицата смееше ли се?
Къде отиде?
Точно зад нас.
- Хайде да те видим. - Добре. Гледай.
Много добре.
Не се развихрих, защото не исках да го засрамвам.
Започва да става страшно, нали?
Ще поема към мястото за обяд и може би ще се скрия зад децата.
След тази игра на голф
мислех, че е невъзможно да се доближа още до животните тук.
Но Бонга ми е организирал преживяване,
което според него ще придаде нов смисъл на думата "отблизо".
Първо трябва да стигнем до там.
Майчице. Вижте тези биволи. Еха, огромни са.
Попадал съм в градски задръствания,
но те бледнеят пред тези приятели.
Гледат право към нас.
Взе да става страшно.
Нека си зяпат.
Понякога трябва да покажеш на тези животни кой е шефът.
И аз го мога от задната седалка на джипа.
Добрата новина? Отметнахме още един от Голямата петорка. Лошата?
Те убиват по 200 души годишно. Затова ще ги изчакам на драго сърце.
След животинската блокада
най-после пристигам за срещата с Питър, главния ветеринар на "Крюгер".
Питър, какво точно ще правим днес?
Надявам се да успеем да упоим слон,
за да го прегледаме, докато спи.
Не съм чувал някой да говори толкова спокойно за упояване на слон.
- И каква ще е моята роля? - Ще ни помагаш, доколкото можеш.
Добре.
Дано не разчитат на мен прекалено, защото аз съм комедиен актьор.
Актьорите сме свикнали с инструктажи за безопасност,
но днес особено съм целият в слух.
Ако видите, че слонът се раздвижи, дори да уринира, ми кажете,
защото значи, че се събужда.
Ако слонът почне да уринира, на какво разстояние да застана?
Тогава хукваш да бягаш.
Хуквам.
- Да. - Схванах.
Тъй като не понасям хеликоптери,
съм в проследяващия джип с Мишел, колежка на Питър.
Не препоръчвам хеликоптера, когато упояват животните.
Не трябва да ме убеждаваш.
Май това е нашето момче.
С хеликоптера се опитват да отделят животното
- и в този момент Питър ще го упои. - Ясно.
Впечатляващо.
Виж как пилотира. Виждал ли си подобно нещо?
Слонът отива там, където те искат.
- Започва да залита. - И падна.
- Да, сега ляга. - Заспива.
Ще го сложат да лежи на една страна.
Невероятно.
С прегледите на място следят здравето на слоновете.
Екипът има по-малко от 30 минути да събере данните,
преди безвредната упойка да премине.
- Първият ти слон. Ела и го пипни. - Леле.
Спокоен е и в добро състояние. Ще можем да си свършим работата.
По-спокоен е от мен в момента.
Не си падам по медицински драми.
В момента му отварят устата.
Добре сега ще... Опа.
- Добре ли е засега? - Да.
Добре. Дръж ме в течение.
- Ще ни помогнеш ли с вземането на проби? - Да взема проби?
Да.
Ще ти трябва ръкавица.
Не знам. Не мисля.
- От задната част. - Как пък не!
Не, не.
Не съм сигурен, че това развитие ми допада.
Ще вземеш само фекална проба.
- Не ми трябва всичко. - Да взема фекална проба?
Добре. И ако слонът се събуди, докато бъркам вътре?
Не толкова нежно.
Боже. Извинявай.
- Стегна се. - Стегна ли се?
- Да. - Добре.
И не го виня!
- Взе ли нещо? - Не знам.
- Опипай. - Ти опипай.
- Ето. - Готово.
За пръв път бъркам в задника на слон.
Откога мечтаех за това.
Едно от най-ужасните преживявания за мен...
- Това не са точно фекалии. - Да.
- Май трябва да помогна. - Успех.
Не знам докъде се бърка.
- Да видим. - Ако трябва транспорт...
Добре.
- Разбираш ли? - Успях.
Хубаво.
- Това ни трябва. - Да.
В Африка е забавно.
Слоновете не забравяли.
- Май търси теб, Юджийн. - Няма шега. Даже смятам да се скрия.
Едва ли ще се върна на това конкретно място,
защото той ще познае тази ръка.
Може да не помни физиономии, но погледне ли тази ръка...
Да видя това огромно животно,
да имам възможност да го докосна,
да усетя пулса му, беше удивително.
Не съм изпитвал подобно нещо в живота си и едва ли ще се повтори,
но беше интересно.
Разбрах, че когато слънцето залезе в Африка,
не можеш да заключиш, че си приключил със зверовете за деня.
Гледай на пътя. Хей.
Хиена.
- Хиена? - Да.
- Ето я. - Виж.
Еха.
Докато с Бонга се прибираме в хотела,
някои от нощните зверове в парка са излезли да ни поизядат.
Извинете, поздравят.
Има още пред нас. Бързо. Карай.
Ето ги.
- В момента са излезли на лов. - Дано не сме в менюто им.
Чакай, виж. Какво е това?
- Заек? - Полски заек.
- Нали не е от Голямата петорка? - Не.
- Носорозите са в Голямата петорка. - Да.
Каква е вероятността да видим носорог тази вечер?
Много е малка в парка, защото ги избиват заради рога.
Преди 10 години срещах носорози може би три пъти седмично.
Сега минава месец, без да ги видим.
Тревожа се, че когато синът ми порасне, ще са изчезнали.
Боже. Това е ужасно.
Не е за вярване,
но дивите животни в Южна Африка започват да ми въздействат
по неочакван начин.
Хареса ми, че бях в такава близост до слон.
А животните, които видях на сафарито,
са нещо, което няма да видя, в Торонто.
На терасата, до огъня, пийвайки чудесно каберне -
хубав завършек на деня, сред природата на Африка.
Отметнахме три от Голямата петорка. Остават лъв и носорог.
През последните 10 години носорозите в "Крюгер" са намалели със 75%.
Затова трябва да напусна парка, за да се срещна с тях.
По-рано успях да го избегна, но този път
няма спасение от най-омразното ми средство за транспорт.
Ще пътуваме с хеликоптер.
Не харесвам хеликоптерите, честно казано. Имам страх от високото.
По-точно - да падна отвисоко.
Повтарям си, че е заради Голямата петорка.
Под онова дърво има мъжки слон.
Аз гледам планината отпред.
Готово. На твърда земя.
Хубаво е.
- Приятно ми е. Заповядай. - И на мен. Юджийн.
Петронел. Да вървим.
Качи се при мен и кучето ми Гуфи.
Здрасти, Гуфи.
Петронел ръководи "Грижа за дивата природа",
най-големия приют за носорози в света.
Видиш ли веднъж носорог, ще влезе в сърцето ти, така че внимавай.
Може да срещнеш нова любов тук.
Смятах това за невъзможно, но ще видим.
От 2011 г. тук са спасили над 100 носорога.
Когато пристигам, хранят най-малките.
Ей това е шише.
- Как събирате малките? - Викаме ги.
Хайде, Юджийн. Викай ги.
Добре се справяме.
Ето го твоето.
Ела!
- Виж! Дани, големият, спринтира. - Големички са.
Много големи бебета.
Готово. Хващаш го така.
Отлично.
- Изпи го. - Отлично. Затова му даваме по две.
За последно храних с шише преди 36 години.
Шишето беше значително по-малко. Както и дъщеря ми.
По-дребен е за възрастта си,
защото е бил на около месец, когато са убили майка му.
Леле.
Въпреки усилията на приюта,
ако бракониерството продължи с настоящия темп,
до 15 години носорозите в природата може да изчезнат.
Тези животни са избивани с тревожен темп.
Фактът, че хората прибират сирачетата и ги водят тук, според мен е чудо.
Започвам да харесвам тези сладурчета.
За мен беше много мило преживяване.
Тези носорози са изключително симпатични.
Мислех си: "Не мога да повярвам, че храня носорог".
Целта на Петронел е да върне в природата осиротелите носорози.
И държи да ми покаже нещо много специално.
Отиваме да видим как са носорозите, които вече са на свобода.
Носорозите трябва да са сред природата.
Мястото им е там.
Невероятно.
Един, два, три, четири, пет. Прекрасна гледка.
Това е невероятно, Петронел.
Не вярвах, че ще видя такава гледка.
Два от тези носорози, Уинтър и Сторм, наскоро са влезли в историята.
Уинтър се чифтоса с друго сираче на име Сторм
и се роди Близи. Цяло чудо.
Първото в света.
Първото бебе, родено от два осиротели носорога.
Това за нас е като първата крачка на Луната.
- Оказва се възможно. - Да.
Това ни дава надежда. Нова епоха за носорозите.
Цяло чудо.
Гледката на осиротелия носорог, родил наскоро малко,
е образ, с който завинаги ще свързвам Южна Африка.
Тази страна не прилича на никоя, в която съм бил.
И остави трайно впечатление у мен.
Мислех, че да видя животни в природата, е като да ги гледам по телевизията.
Но съм грешал.
Близостта до животните
прави преживяването по-вълнуващо, отколкото смятах.
В ежедневието си не се замисляш за животните тук.
Не мислиш, че носорозите може да изчезнат.
Но когато си тук, попадаш в центъра на тази действителност.
Беше преживяване, което се случва веднъж в живота.
Видях невероятни неща, каквито повечето хора нямат шанс да видят.
Срещнах четири животни от Голямата петорка.
Очевидно това е добър резултат.
Не видях лъв, но като се прибера вкъщи, ще си пусна "Цар лъв".
Превод на субтитрите Петя Петрова