Dižens filozofs reiz teicis: "Pasaule ir grāmata,
un tie, kuri neceļo, izlasa tikai vienu lappusi."
Nu, man jāsaka,
esmu izlasījis dažas lapas, bet mani šī grāmata nesajūsmina.
Es nealkstu ceļot vairāku iemeslu dēļ.
Kad ir pārāk auksts, es nejūtos ērti.
Peldēt ledainā ūdenī kailam?
- Jā. - Nu, satriecošs uzaicinājums.
Kad ir pārāk karsts - uzminiet nu! Es nejūtos ērti.
Es nevaru tik ātri paskriet.
- Bet man ir 75 gadi. - Palīdzēt?
Nē, tikšu galā.
Un varbūt laiks paplašināt manu horizontu.
Ak dievs.
Pirmo reizi iebāzu roku ziloņa dupsī.
No pozitīvās puses -
es palieku vienreizīgās viesnīcās.
Ak vai. Iespaidīgi.
Āķis tāds, ka esmu piekritis izpētīt arī to, kas atrodas laukā.
- Skatieties zem kājām. - Nudien.
- Skaists kalns. - Tas ir vulkāns.
Tas ir vulkāns?
Pasaulē, no kuras visu mūžu esmu izvairījies.
Prr. Seidij.
Ak dievs. Ak dievs. Ak dievs.
Būtu lieliski kaut vai izdzīvot.
Pēdējā reize, kad ar kādu somu izdzeru piecas vodkas glāzītes.
Esmu ieradies paradīzē.
Nekādu šaubu. Ļoti, ļoti skaisti.
Kam gan te nepatiktu?
Nu, zinu, ka izklausās traki,
bet kādam, kuram ir tik ļoti bail no ūdens kā man.
Man tā kā vairāk patīk zeme.
Es vislabāk jūtos, kad atrodos uz cietzemes.
Kad man apkārt ir ūdens, es nejūtos īpaši omulīgi.
Un te visur ir okeāns.
Jāsaka - nekas cits, tikai okeāns.
MALDĪVIJA
Lai gan es spēju novērtēt zilās, dziļās jūras skaistumu,
ja kādreiz redzat mani tajā - sūtiet palīdzību.
Jo ir liela iespēja: es nemāju, bet slīkstu.
Jūtos kā mazs punktiņš... ziniet, Indijas okeāna vidū.
Cilvēkam ir dotas divas kājas, lai viņš varētu staigāt pa zemi.
Šī ir tāda kā mana versija filmai Pamestais.
Es tikai ceru, ka kāds ieradīsies mani glābt.
Maldīvija.
1000 kilometri aizvēsturisku vulkānu veidotu smilšu sēkļu un koraļļu rifu.
Šai valstij tikai viens procents ir īsta zeme.
Un es īpaši nesteidzos iepazīties ar pārējiem 99 %.
Tādēļ uz viesnīcu braukšu ar hidroplānu.
Cerams, te būs skābeklis.
Iedomājoties lidošanu virs jūras,
nāk prātā tikai vārdi "plunkšķis" un "atlūzas".
Lai nu kā...
Labdien, kungs. Laipni lūdzu lidmašīnā.
Jūsu glābšanas veste ir zem sēdekļa.
Turiet drošības jostas aizsprādzētas un izbaudiet lidojumu.
Liels paldies.
Tā nav laba vieta drošības vestēm, ne?
Kāpēc tās vestes nav klēpī?
Tur varētu ātri tikt klāt.
Zem sēdekļa ir, zin... Es nezinu.
Kad lidmašīna krīt, cilvēki ir panikā, ne?
Jūs nebūtu panikā un nezaudētu jebkādu sajēgu?
Un jūs nedomātu: "Ko viņš teica?
Kur ir glābšanas vestes? Ko viņš teica? Zem sēdekļa?"
Pilotiem nav kurpju.
Tas tāpēc, ka, iekrītot ūdenī, kurpes uzreiz novilks dzelmē.
Vispār tīri skaisti.
Es redzu tās salas, virs ūdens brīnišķīgas krāsas.
Neesmu agrāk ko tādu redzējis.
Tātad Maldīvijā ir 1200 salu,
bet tikai 200 ir apdzīvotas.
Es ceru, ka dosimies uz vienu no tām, nevis kaut ko Robinsona Krūzo garā.
Īsti nezinu, kā tas tiek lejā.
Pieņemu, ka vienkārši nogāžas.
Ak dievs. Atsitīsimies pret ūdeni.
Sasvīdušas plaukstas.
Pirms dažiem gadiem šī sala, Kudadū, bija gandrīz tikai smilšu kāpa.
Kopš tā laika viņi tajā ieguldījuši 45 miljonus dolāru,
kas nozīmē, ka man veicas, jo varēšu palikt
vienā no dārgākajām smilšu pilīm pasaulē.
Kūrorts piedāvā luksusa atpūtu,
un, lai to nodrošinātu,
viņi sāka plānot manu vizīti, pat pirms es kāpu lidmašīnā.
NEDĒĻU AGRĀK
Šī ir anketa par to, kam dodu priekšroku, un to man atsūtīja viesnīca.
Man esot tā jāaizpilda pirms brauciena.
Tā, "tituls".
Labi. "Kungs, kundze, jaunskungs, Doktors,
karalis".
Man gribētos atzīmēt "karali", bet tomēr atzīmēšu "kungu".
"Piedzīvojumi bez piepūles".
Nu, tas būs vienkārši.
"Braukšana ar SUP dēli". Nē.
"Ūdens motocikls, kaitsērfings, niršana.
Niršana pie haizivīm ar zemūdens skūteru."
Es darīšu tā.
Nē.
"Kas ir jūsu mīļākais brīvā laika pavadīšanas veids?"
Atpūta.
"Ja mēs gribētu jums pagatavot sapņu ēdienu, kāds tas būtu?
Varat dabūt jebko."
Čīzburgers, kartupeļi frī un piena kokteilis.
Šokolādes vai vaniļas.
To atstāšu viņu ziņā.
Labrīt, Jūdžīn. Laipni lūdzam Kudadū Maldīvijā.
- Breds Kolders, ģenerālmenedžeris. - Labi.
- Priecājos iepazīties, Bred. - Priecājos.
Ak dievs.
Kad pēdējo reizi mani šādi reģistrēja viesnīcā? Tā nav bijis nekad.
- Nekad? - Nē, tā nekad nav bijis.
Sākums jau vien ir labs.
Es jums izrādīšu salu.
Kuda maldīviešu valodā nozīmē "mazs",
tātad šī ir ļoti, ļoti maza sala.
Tikai 15 mājokļi.
Kolīdz viesis ieradies salā,
koncepcija ir tāda - "jebko, jebkad, jebkur".
Mūsu personāls ir gatavs jums sniegt visu, kas viņiem pieejams.
Un ik vēlme mums ir likums.
- Jebko, jebkad... - Jebkur.
- ...jebkur. - Jā.
Nu tie ir mani trīs mīļākie vārdi.
Skat, kāda pludmale.
- Viena no šīm ir mana? - Tieši tā.
Te nekad nav vairāk par 32 viesiem,
tātad personāls var sniegt olimpiskas klases lutināšanu.
Es tikai ceru, ka manas uzturēšanās laikā būs kādas aktivitātes uz sauszemes.
No sava mājokļa varat pa taisno doties snorkelēt.
Parasti jebkurā laikā iespējams redzēt vairāk nekā piecas zivju sugas,
- kad snorkelējat. - Jā.
Vienīgā bīstamā lieta, par kuru brīdināšu, ir tāda liela zivs, ko sauc durgons.
Tai vajadzētu mest lielu līkumu.
Vienai sievietei nokoda gabalu auss...
- O, tiešām? - ...viens durgons, tāpēc...
Jā, nu neuztraucieties.
- Es tai zivij metīšu lielu līkumu. - Jā.
Tas dos izteicienam "liels līkums" jaunu nozīmi.
Garām papeldēs pa kādai haizivij.
Haizivis ūdenī?
Jā, nav pārāk labi.
Tas tik ir skats.
Es lūdzu skatu uz okeānu,
un viņi tiešām to man sagādāja.
Maldīvija ir viszemākā valsts pasaulē.
Neviena sala nav vairāk nekā divus metrus virs jūras līmeņa.
Visur, kur skaties, ir okeāna brīnumzeme.
Paskatieties.
LAIPNI LŪDZAM, JŪDŽĪN
Kur es šonakt gulēšu?
Jo šo es neizjaukšu.
Lai gan mana sieva Deba ik vakaru tā izrotā gultu,
tā ka tas nav nekas īpašs.
Teju 300 m2 lielajai villai ir pašai savs bezgalības baseins, kur netiek haizivis,
un tā izmaksā vairāk nekā 7000 dolāru par nakti.
Domāju, man te patiks.
- Labdien. - Sveiki.
Mani sauc Šaufa. Esmu jūsu personīgā sulaine.
- Drīkstu ienākt? - Jā, jūs... Jā, lūdzu.
Paldies.
- Mana personīgā sulaine? - Vai esat... Tā ir.
Vai pastāstīsiet man, kas jums patīk, kas nepatīk?
Ļoti nepatīk jebkas ūdenī.
Jā.
Ūd... Jūs esat Maldīvijā.
- Jā. Jā. - Te 99 % ir ūdens.
Tas tajā visā ir dīvainākais.
Bet nespēju nekādu sportu ūdenī.
Kurš ir jūsu mīļākais sporta veids?
Golfs.
Mēs to Maldīvijā nespēlējam, bet atstājiet to manā ziņā.
Labi.
Lai cik ļoti es varētu pie tā pierast,
negribu, ka kāds domā - tas man sakāps galvā.
"Jebko, jebkad, jebkur" nav viegla lieta kanādietim,
jo - vai zināt?
Mums būtu sajūta, ka esam uzstājīgi.
Padomājiet par to un padomājiet, kur esam!
Proti, nekurienes vidū.
Kā gan var kādam sniegt tieši to, ko viņš vēlas?
Es tiešām gribētu to papētīt,
jo es īsti nesaprotu, kā tas ir iespējams.
Sāksim ar pamatlietām.
Man ceļš uz apmierinājumu vienmēr ved caur vēderu.
Tāpēc es dodos satikt šefpavāru Eduāru,
lai noskaidrotu, kā viņam izdodas likt visiem justies septītajās debesīs.
- Eduār. - Jūdžīn.
- Kā klājas? - Labi. Kā jums?
Man klājas lieliski.
- Esam nekurienes vidū... - Nekurienes vidū. Tieši tā.
- ...un varat dabūt visu, ko gribat... - Visu, ko gribam.
- ...no ēdiena visu diennakti. - Tieši tā.
Kā tas iespējams?
Maldīvijai ļoti paveicies atrasties tieši starp Austrāliju,
Singapūru, Dubaiju un Eiropu.
Tas ļauj 24 stundu laikā dabūt praktiski jebko.
Kāds jums ir bijis visdīvainākais lūgums?
Tā bija vienkārši porcija sviesta.
No konkrēta reģiona Francijā,
no konkrēta piegādātāja Francijā.
- Tiešām? - Bretaņā.
Lūgums tika izteikts līdz kādiem desmitiem no rīta sestdienā,
un mums izdevās dabūt produktu salā uz svētdienas rīta brokastīm.
Es jūsu vietā būtu teicis: "Nedomāju gan.
Tas nu ir par daudz. Par daudz."
Tā mēs darām.
Īstenībā Eduārs ļoti mudina viesus nepieturēties pie ēdienkartes.
Viņi to sauc par "vakariņošanu bez scenārija".
Nu, es nedaudz pieprotu improvizāciju,
tāpēc esmu gatavs pilnībā ļaut virtuvē vaļu fantāzijai.
Man būs puspriekšauts. Vai tā jūs to saucat?
- Vienkārši priekšauts. - Puspriekšauts?
Vienkārši priekšauts. Labi.
Tātad viesis atnāca un teica: "Labi, man garšo sīpolzupa,
bet vai varat to pagatavot nedaudz īpašāku?"
Tai mēs izmantosim nedaudz brendija un tad melnās trifeles.
Mums vajag sieru.
Kādu sieru jums vajag?
Man vajag nedaudz grijē, nedaudz tetdemuāna un Parmas siera.
Tūlīt būs.
Te ir Kudadū,
un siers neatrodas ledusskapī.
Viņiem ir vesels siera pagrabs.
Un tam ir tāda smarža, kas iecērtas nāsīs.
Labi. Tātad grijē, Parmas siers
un...
Franciski?
Aizmirsu Eduāram pieminēt, ka manas kustības ir lēnas.
Es nevaru atrast grijē un arī...
Paņemšu dažus šos.
Nedaudz brī.
Zin ko, tas ir siers, vai ne?
Es aizmirsu nosaukumu tam franču sieram, ko man palūdzāt,
tāpēc paņēmu nedaudz brī, jo tas ir franču.
Labs mēģinājums, Jūdžīn. Tieši jums priekšā,
- kad ieiesiet iekšā. - Labi.
- Daudz labāk. - Īstais?
- Labi. Lieliski. - Labi.
Paņemiet brendiju, vajag liesmu.
Labi, tas būs aizraujoši.
- Paspēsim laikā, Eduār? - Domāju, jāpasteidzas.
- Jā. - Jāpasteidzas.
Jūs mūs bremzējat. Jūs...
Es daru visu, ko spēju. Nevaru skatīties ātrāk.
Un voilà.
Izcila alķīmija: karamelizēti sīpoli, liellopa buljons, brendijs, trifeles,
garnēts ar labi atlasītu sieru trio.
Ak dievs.
Tā ir visneparastākā sīpolzupa, kādu jebkad, jebkad esmu redzējis.
Personīgi es pie maizes gribētu nedaudz vairāk zupas.
Bet pat man "jebko, jebkad, jebkur" šķiet nedaudz pārspīlēti.
Es neņemtu telefonu četros no rīta,
lai kaut ko pasūtītu.
Lai ko tādu darītu, jābūt amerikānim.
Bet te valda interesanta filozofija.
Pirmā diena pagāja diezgan labi. Lai gan es nevaru plūkt visus laurus.
Es pagatavoju franču sīpolzupu,
izdzīvoju braucienā ar hidroplānu un izvairījos no okeāna.
Tā ka, ja tā padomā, plūkšu vien laurus.
Mana sulaine Šaufa rīt kaut ko man izplānojusi.
Viņas sajūsma un entuziasms mani nedaudz biedē.
Ūdeni mēs izslēdzām,
tāpēc, cerams, es labi gulēšu
un miegs netiks traucēts, domājot par to, kas varētu būt iecerēts.
Labrīt.
Jā, vispār rīts bijis tiešām neticams.
Redzējāt, kas ir baseinā?
Nāciet!
Paskat!
Brīnišķīgākais brokastu mielasts, kādu esmu redzējis.
Un viņi to ielikuši baseinā.
Vienreizīga ideja,
bet es netieku klāt.
Nāc pie tēta! Nāc pie tēta!
Ak dievs.
Zinu, ko viņi mēģina panākt.
Vispirms - dabūt mani baseinā, tad vēlāk - Indijas okeānā.
Bet brokastot man labāk patīk ar biksēm kājās.
"Labrīt, Jūdžīn.
Lai jūsu uzturēšanās te būtu krāšņuma mirkļu pilna..."
Krāšņuma.
"...esmu izdomājusi sekojošu piedzīvojumu salās.
Skaņu vannas meditāciju
ar jogas terapeiti Nandīnī.
Ar laba vēlējumiem jūsu sulaine Šaufa."
Intriģējoši.
Paldies.
Kas ir skaņu vanna? Gribat uzzināt?
Protams. Labi. Bet tad jums jābrauc ar laivu.
Tā viņi jūs piespiež.
Jūra ir nedaudz viļņaina, un man ir nedaudz nelabi.
Es īsti nezinu, tieši kur mēs braucam.
Bet ziniet, es ceru, ka tas ietvers ievērojamu daudzumu zemes.
Skaņas vanna varētu būt kā sauna
vai došanās uz švicu, kā saka.
Tas mani īpaši neaizrauj. Tas man nešķiet patīkami.
Bet, lai kas tas būtu, es mēģināšu.
Labi, kur ir skaņas vannasistaba?
Vai tā ir pazemē?
Ak dievs. Tas ir vājprāts.
Namaste, Jūdžīna kungs!
Laipni lūdzu zemūdens meditācijā. Kā patīk?
Kā patīk? Tas ir zem ūdens.
Skaistas zivis.
Maldīvijā ir viena no lielākajām koraļļu rifu sistēmām pasaulē
ar vairāk nekā 2000 sugu zivīm.
Es nebiju plānojis ne ar vienu no tām nonākt aci pret aci 6 metrus zem ūdens.
Pagaidiet, kad mana sirds nedaudz pierims.
Tas ir neticami.
Kas šo visu radījis, un vai viņš ir licencēts?
Pa kurieni ienāk skaņa?
Kas īsti ir skaņas vanna?
Mūsu ķermenī 65 % ir ūdens.
Ūdens reaģē uz skaņu,
tā ka tas likvidē blokādes visā ķermenī.
Domāju, ka mani satur kopā tieši blokādes.
Tad jūsu ķermenis ir... Tas ir gatavs uzņemt pozitīvo enerģiju.
- Jūsu prāts ir mierīgs, atbrīvots, rimts. - Tas bija mierīgs, līdz ieraudzīju to,
kas man neizskatās pēc sardīnes.
Ieelpojiet! Sāciet!
Oho. Brīnišķīgi.
- Īstenībā es sevi pārsteidzu. - Jums vareni izdevās!
Nandīnī pieķēra, ka esmu aktieris.
Uzsitiet man uz pleca, un varēsiet pārliecināt mani darīt jebko.
Tā ir labi.
Ieelpojiet!
Izelpojiet!
Tā ir ārkārtīgi ģeniāla koncepcija.
Bet es turpināju domāt: "Ja nu izdzirdētu krakšķi?"
Un, zin: "Ja nu ir sūce?"
Gribat, lai esmu "kā ūdenī iekritis"?
Tā būtu īstā definīcija.
Mierīgi atveriet acis.
Lēnām.
Vai tie ir zuši?
Tas bija neticami, un, kad esi tur atbrīvojies,
ir visai skaisti redzēt, kas īstenībā notiek zem ūdens.
Es gandrīz aizmigu tā laikā.
Man daudz nevajag.
Par spīti visam,
Šaufai izdevies man likt tuvu sastapties ar jūras vidi.
Sveiki!
Kad nu, šķiet, esmu guvis visus snorkelēšanas priekus,
pat neapslapinājis kāju,
es prātoju, ko mana sulaine iecerējusi tālāk.
- Liels solis. Jā. - Paldies.
Izrādās, došos selgā ar jūras bioloģi Džazminu.
Varbūt, ja būšu vairāk informēts par okeānu,
es spēšu to izbaudīt.
Vai arī varbūt uzzināšu, ka tas, ko nezini, var tev kaitēt.
Lūk, to es saucu par laivu.
Nekādas šūpošanās. Kuņģis man mierīgs.
Gluds brauciens. Es neko nejūtu.
Vai parasti darāt ko tādu?
- Es nekad neko tādu nedaru. Nē. - Tiešām? Neko?
Jums ir tāda mīlestība pret jūru, kādas man nav.
- Nav? - Bet zinu, man tas ir baiļu dēļ.
- Zināt? Tās ir bailes noslīkt... - Jā.
...un bailes palikt bez ķermeņa gabaliem
- pēc haizivs un tad noslīkt. - Lielas haizivs. Jā.
Kas Maldīviju dara tik unikālu?
Maldīvijā ir 5 % no visas pasaules koraļļu rifiem.
- Nu tas ir neticami... - Tas ir daudz, ne?
...jo, ja kartē paskatās uz Maldīviju, tas ir kā mazs pleķītis.
- Dažreiz pat nav iezīmēta kartē. - Nu ja.
Te ir daudz koraļļu.
- Tik daudz koraļļu... - Jā.
...un ceturtdaļa no jūras radībām tagad dzīvo koraļļu rifos.
Tātad tas jūras radības te dara tik īpašas.
- Jā. - Un rifs arī
padara šejienes smiltis tik neticami pūderbaltas.
Īstenībā tikai 5 % pasaules pludmaļu veido šādi koraļļi.
Nu, man jāsaka, ka okeāns, kad es te esmu, zin, tas ir visai skaists.
- Vai ne? - Jā. Jā.
Un tad kā pēc mājiena man jūra sniedz brīdi,
ko, šķiet, nebūtu varējusi izplānot labāk pat mana personīgā sulaine.
Tur, tur. Otrā pusē. Redzat?
- Redzat? - O jā! Redzam delfīnus!
Skatieties lejā! Redzat?
- O jā. Jā! - Viens. Re.
- Četri, pieci. - Tur viņi ir!
- Jā. - Jā!
- Redzat? - Viņi lēkā.
Nu tam jābūt aizraujoši, ko?
Vājprāts. Absolūti neticama pieredze.
Maldīvija ir salu paradīze,
un salas nav iespējamas bez ūdens.
Tas arī ir tas āķis.
Un, lai gan vajadzēs vēl pāris braucienu ar laivu,
lai man jūrā nebūtu nelabi,
es noslēdzu dienu ar drošu pārliecību,
ka ne viss okeānā grib man nodarīt pāri.
Es sāku justies šajā luksusa dzīvē kā...
nu, kā zivs ūdenī.
Bet mani nedaudz mulsina tas, cik ļoti te izdabā,
un es jūtu vajadzību izpētīt šo zemi
bez personīgās sulaines, kas izpilda it visas manas iegribas.
Maldīvijā dzīvo apmēram pusmiljons cilvēku.
Viņi izkaisīti pa 200 salām,
un tas to padara par vienu no ģeogrāfiski izkliedētākajām valstīm pasaulē.
Tā ka nav nekāds pārsteigums, ka esmu sastapis tikai personālu.
Sev ļoti neraksturīgā garā es labprātīgi lecu laivā
un braucu uz vienu no apdzīvotākajām salām, Naifaru,
atrast kādu, kas te tiešām dzīvo.
- Jūs laikam esat Sandijs. - Sveiki.
Nav pārsteigums, ka salu galvenā nozare ir tūrisms
un no tā nāk ceturtdaļa Maldīvijas ienākumu.
Daudzi Naifaru iedzīvotāji strādā tuvējos tūristu kūrortos.
Bet Sandijs ir nesen aizgājis pensijā.
Kas tā ir par lietu?
- Es mēģinu noķert zivi. Tas ir... - Nē, es to saprotu.
Bet kāp... Es neesmu drošs...
Šo mana sieva izmantoja tualetes tīrīšanai.
Es to izmantoju otrreiz. Tā ir mana makšķerauklas spole.
Gribat pamēģināt?
Jā, es būtu... Jā.
Labi iemetāt.
- Jums šī jātur. - Jā.
Vai kožas?
Kaut ko es jutu.
Bet nedomāju, ka tagad tur kaut kas ir.
Noķert zivi? Domāju, to es varētu paveikt...
Man paskrubināja.
...ja es te būtu gana ilgi.
Bet tur nekā nav. Vēl nav.
Patiešām gana ilgi.
Vai man kaut kas ir?
- Nē, nekā. - Ēsma.
Nu, tas droši vien prasītu gadus.
Tāpēc man nepiekožas.
Tāpēc man nepiekožas!
Es to vilku laukā no ūdens.
Nu tad tā.
Šis reģions ir senu tirdzniecības ceļu krustceles
starp Āziju, Āfriku un Tuvajiem Austrumiem.
Tādēļ šejienes kultūra ir īsts Maldīvijas tīģelis.
Sandij, pastāstiet man par dzīvi Maldīvijā!
Te visa centrā ir okeāns, tāpēc mums tas ir resurss.
Es to saucu par kandu bhanda.
- Kandu ir okeāns. Bhanda ir vēders. - Jā.
- No okeāna - vēderā. - Jā.
Tas ir ļoti pašpietiekams dzīvesveids.
Jā, nu, ja dzīvo pilsētā,
- redz cilvēkus ar trauksmi, stresu. - Jā.
Jā, tas esmu es.
Ja cilvēks redz okeānu,
viņš ir saistīts ar Visumu, saprotat?
Dalīsimies mīlestībā, priekā! Tas nāk.
- Turp? - Līdz pat... Var redzēt pludmali.
Pirms 50 gadiem
Maldīvijā pārsvarā dzīvoja tādi vietējie ļaudis kā Sandijs.
Bet, kopš te 1972. gadā atvēra pirmo kūrortu,
te ierodas tūristi atklāt sev šo salu noslēpumus.
Šķiet, jūs no dzīves gūstat tik daudz prieka.
Kādu padomu varat cilvēkiem dot?
Ir jāgūst īsta saikne.
Novelciet kurpes, sajūtiet smiltis, ieejiet ūdenī,
sajūtiet vēju, sagaršojiet sāli,
un tad, es domāju, jūs aizmirsīsiet par trauksmi, depresiju.
Iemācieties iegūt saikni.
Kūrorti piedāvā kaut ko iespaidīgu,
bet ar Sandiju pavadītā pēcpusdiena
man parādījusi īsto Maldīvijas burvību.
Es paņemšu līdzi nedaudz jūsu starojuma.
Tas dara man šo ceļojumu tā vērtu.
Bija liels prieks.
Man vienmēr patīk citiem parādīt savas zemes skaistumu.
Burvīgs cilvēks.
Paldies.
Sandijs. Man patika viņa personība. Kaut man būtu tāda.
Godīgi sakot, es labāk gribētu būt Sandija, nevis savā tuvumā.
Braukdams atpakaļ uz savu salu,
nevaru nejust to, ka Sandija Maldīvijas versija
ir tāda paradīze, ko nevar iekļaut nevienā brīvdienu piedāvājumā,
lai kāds būtu jūsu budžets.
Pat pirms es tur ierados,
Kudadū solīja piepildīt manas vēlmes.
Un Sandija garā
viņi man radījuši vienkāršu piedzīvojumu, kas noteikti neliks man vilties.
Vai tas man?
Jāsaka paldies Šaufai.
Esmu nonācis pats savā Levija paradīzes stūrītī.
Nu taču. Vai tā ir mana sapņu maltīte?
Vaniļas piena kokteilis, kartupeļi ar trifeļu eļļu. Jābūt...
čīzburgeram.
Ak vai. Es mīlu Eduāru.
Zināt ko?
Tas ir labākais čīzburgers, kādu esmu ēdis.
Klau, es saprotu, es saprotu. Esmu kā skabarga pakaļā, labi?
Kas attiecas uz tādu lietu kā žēlošanās.
Labāk nav iespējams.
Mana mūža laimīgākie brīži?
Mana laulība,
mana dēla Denjela piedzimšana,
manas meitas Sāras piedzimšana.
Nu šī maltīte, šī diena un šī vieta stāv tām līdzās.
Kā saka Sandijs - vienkārši prieki.
Reiz, senos laikos,
es pat nebūtu apsvēris domu braukt šurp.
Priekš manis - par daudz ūdens.
Bet esmu atklājis krāšņu, pilnīgi unikālu dabas paradīzi.
Šī ir viena no skaistākajām vietām, kādas esmu redzējis.
Lai gan es šo ceļojumu sāku kā patiess zemes mīļotājs,
Maldīvija man likusi aizmirsties.
- Jūdžīn. - Jā?
Tu stāvi okeānā.
Es tiešām stāvu okeānā.
Ne jau kurā katrā.
Indijas okeānā.
Šo spētu pārspēt tikai viens,
un Šaufa ir pildījusi solījumu.
"Neuztraucieties. Šīs golfa bumbiņas bioloģiski noārdās.
Un tajās ir zivju barība. Izbaudiet!"
Tas ir vājprāts.
Ak vai.
Es saprotu Maldīvijas neticamo skaistumu.
Es šurp atbraucu paradīzes meklējumos
un esmu to nudien atradis.
Tulkojusi Laura Hansone