Jeden slavný filozof řekl: „Svět je jako kniha
a ti, kdo necestují, čtou jen jednu její stránku.“
No, musím říct,
že já už jich pár přečetl a ta kniha mě moc nenadchla.
Nerad cestuju hned z několika důvodů.
Když je zima, není mi to příjemné.
Plavání v ledu, a k tomu nahý?
- Ano. - Tak to je skvělá pozvánka.
A když je velké teplo? Není mi to příjemné.
Tak rychlej nejsem.
- Ale je mi 75. - Chcete pomoct?
Ne, dobrý.
A možná je načase rozšířit si obzory.
Ach bože.
To je poprvé, co jsem měl ruku v zadku slona.
Ale výhodou je,
že můžu pobývat v úžasných hotelech.
No páni. To je nádhera.
Háček je v tom, že mám prozkoumávat i svět venku.
- Opatrně. - Beze srandy.
- Krásná hora. - Sopka.
Sopka?
Svět, kterému se celý život vyhýbám.
Prr, Sadie.
Ach bože.
Stačí, když to přežiju.
Tohle je naposledy, co si dávám pět skleniček vodky s Finem.
EUGENE LEVY, ZDRÁHAVÝ CESTOVATEL
Jsem v ráji.
O tom není pochyb. Nádherné místo.
Komu by se tu nelíbilo?
No, vím, že to zní bláznivě,
ale někomu, kdo se tolik děsí vody jako já.
Jsem pevninský typ.
Jsem rád, když mám pod nohama pevnou zem.
V blízkosti vody se necítím dobře.
A tady je širý oceán.
Všude kolem nic než oceán.
MALEDIVY
I když umím ocenit krásu modrého moře,
kdybyste mě někdy spatřili ve vodě, pošlete pro pomoc.
Protože je dost možné, že nemávám, ale topím se.
Připadám si jako zrnko uprostřed Indického oceánu.
Bůh dal člověku dvě nohy, aby mohl chodit po zemi.
Tohle je taková moje osobní verze Trosečníka.
Jen doufám, že mně někdo přijde na pomoc.
Maledivy.
Téměř tisíc kilometrů písečných pláží a korálových útesů vytvořených sopkami.
Pouze jedno procento země tvoří pevnina.
A vůbec nepospíchám na to, abych se seznámil s těmi zbylými 99 %,
proto letím do hotelu hydroplánem.
Doufám, že je na palubě kyslík.
Slova „hydro“ a „letadlo“ u mě evokují slova „padat“ a „trosky“.
Takže...
Dobré odpoledne. Vítejte na palubě.
Záchranná vesta je pod sedadlem. Zůstaňte připoutaný a užijte si let.
Moc děkuji.
Záchranné vesty pod sedadlem?
Proč je nemáme na klíně? Aby byly hned po ruce.
Pod sedadlem je to... Nevím.
Když se lidi řítí k zemi, tak panikaří. Vy ne?
Vy byste nebyli zmatení a strachy bez sebe?
Přemýšleli byste: „Jak to říkal?
Kde jsou ty vesty?
Co to říkal? Pod sedadlem?“
Piloti jsou bosí.
Po pádu do vody vás totiž boty táhnou ke dnu.
Je to vlastně celkem hezké.
Vidím všechny ty ostrovy a úžasné barvy vody.
To jsem ještě neviděl.
Na Maledivách je 1 200 ostrovů,
ale obydlených jich je jen 200.
Doufám, že přistaneme na jednom z nich a nečeká nás dobrodružství jako Robinsona.
Netuším, jak ten stroj přistává.
Předpokládám, že prostě narazí o hladinu.
Ach bože. Pleskneme sebou do vody.
Mám zpocené dlaně.
Před několika lety byl ostrov Kudadoo spíš jen písečnou dunou.
Od té doby do něj investovali 45 milionů dolarů,
takže mám to štěstí pobývat
v jednom z nejdražších hradů z písku na světě.
Resort slibuje luxusní odpočinek a za tím účelem
se na mou návštěvu začali chystat, ještě než jsem nasedl do letadla.
O TÝDEN DŘÍVE
Z hotelu mi poslali dotazník preferencí,
který mám vyplnit ještě před cestou.
Takže „oslovení“.
Dobře. „Pan, slečna, mistr, doktor,
král.“
Rád bych zaškrtl krále, ale napíšu „pan“.
„Pohodová dobrodružství.“
No, tohle bude snadné.
„Paddleboarding.“ Ne.
„Vodní skútr, kitesurfing, potápění.
Potápění s podvodním skútrem a se žraloky.“
Udělám prostě tohle.
Ne.
„Jaká je vaše oblíbená volnočasová aktivita?“
Odpočinek.
„Pokud bychom vám měli připravit vysněné jídlo, jaké?
Může to být cokoli.“
Cheeseburger, hranolky a mléčný koktejl.
Čokoládový nebo vanilkový.
To nechám na nich.
Dobré ráno. Vítejte na Kudadoo.
- Brad Colder, manažer. - Dobře.
- Těší mě, Brade. - Těší mě.
Panebože.
Podobné uvítání v hotelu jsem naposledy zažil... nikdy.
- Nikdy? - Ne, to se ještě nestalo.
To to dobře začíná.
Představím vám ostrov.
Kuda znamená v maledivštině „malý“,
je to tedy maličký ostrov.
Je tu jen 15 bungalovů.
Jakmile host zavítá na ostrov,
platí tu koncept „cokoli, kdykoli, kdekoli“.
Náš personál je k dispozici a poskytne vám cokoli.
Každé přání je naším rozkazem.
- Cokoli, kdykoli... - Kdekoli.
- ...kdekoli. - Ano.
Moje tři nejoblíbenější slůvka.
To je ale krásná pláž.
- Jeden z nich je můj? - Ano.
Nikdy tu nepobývá víc než 32 hostů,
personál vás tedy může rozmazlovat přímo na olympijské úrovni.
Jen doufám, že během svého pobytu zažiju pár aktivit na pevnině.
Z bungalovu můžete jít hned šnorchlovat.
Běžně můžete spatřit víc než pět různých druhů ryb.
- Při šnorchlování. - Jo.
Jen vás chci varovat.
Pokud uvidíte asi takhle velkou rybu, ostence, vyhněte se jí obloukem.
Jedné paní ta ryba ukousla
- velký kus ucha... - Vážně?
- Jo, nebojte. Vyhnu se jí obloukem. - Jo.
„Velký oblouk“ hned dostane nový význam.
Občas se tu objeví žralok.
Jsou tu žraloci?
Jo, to není dobrý.
Tak tomu říkám výhled.
Požádal jsem o výhled na oceán a mému přání rozhodně vyhověli.
Maledivy jsou nejníže položenou zemí na světě.
Žádný z ostrovů neleží výš než necelé dva metry nad mořem,
takže vás ze všech stran obklopuje oceánský ráj.
Podívejte.
VÍTEJTE, EUGENE
Kde budu dneska spát?
Tohle nemůžu zničit.
I když moje žena Deb mi takhle zdobí postel každý večer,
takže nic zajímavého.
Dům o rozloze 280 metrů čtverečních je vybaven vlastním bazénem bez žraloků
a ubytování vás vyjde na více než 7 000 dolarů za noc.
Tady se mi bude líbit.
- Zdravím. - Zdravím.
Jmenuju se Shofa a jsem vaše osobní komorná.
- Smím dál? - Ano... Ano, prosím.
Děkuji.
- Moje komorná? - Jste... Ano.
Povíte mi, co máte a nemáte rád?
Nemám rád všechno, co souvisí s vodou.
Jo.
Na... Jste na Maledivách.
- Ano. Jo. - Tady je to z 99 % voda.
To je na tom všem to zvláštní.
Vodní sporty nejsou nic pro mě.
Jaký je váš oblíbený sport?
Golf.
Ten tu nehrajeme, ale nechte to na mně.
Dobře.
I když bych si na tohle snadno zvykl,
nemyslete si, že mi to stoupne do hlavy.
To heslo „cokoli, kdykoli, kdekoli“ je pro Kanaďana těžké.
Víte proč?
Připadáme si trochu dotěrní.
Když se nad tím zamyslíte a uvědomíte si, kde se nacházíte,
tedy uprostřed oceánu,
jak můžou někomu poskytnout, cokoli chce?
Moc rád bych to prověřil,
protože opravdu nechápu, jak je to možné.
Začněme tím základním.
Cesta ke spokojenosti u mě odjakživa vede skrz žaludek.
Proto se chystám za šéfkuchařem Edouardem,
abych zjistil, jak své hosty udržuje v sedmém nebi.
- Edouarde. - Eugene.
- Jak se máte? - Fajn. Vy?
Výborně.
- Jsme uprostřed oceánu... - Přesně tak.
- ...a dostanete tu cokoli... - Cokoli.
- ...co se týče jídla, a kdykoli. - Ano.
Jak je to možné?
Maledivy mají to štěstí, že se nacházejí mezi Austrálií,
Singapurem, Dubají a Evropou.
Díky tomu jsme schopni sehnat cokoli do 24 hodin.
Jaký jste dostal nejbizarnější požadavek?
Byl to prostý kousek másla.
Musel pocházet z konkrétního regionu od konkrétního dodavatele ve Francii.
- Vážně? - V Bretani.
Klient vznesl požadavek v sobotu asi v deset ráno
a v neděli na snídani už jsme ho měli na ostrově.
Páni.
Já být ve vaší kůži, řekl bych: „Bohužel.“
„Přeháníte. Přeháníte.“
Je to naše práce.
Edouard ve skutečnosti své hosty vybízí, aby se nedrželi menu.
Nebo jak tomu říkají, „k improvizovanému jídlu“.
Do improvizace také fušuju,
takže jsem připraven zapojit se i v kuchyni.
Vezmu si poloviční zástěru. Říkáte tomu tak?
- Jen zástěra. - Poloviční zástěra?
Jen zástěra. Dobře.
Jeden host nás oslovil s požadavkem: „Miluju cibulačku.
Můžete ji nějak ozvláštnit?“
Použijeme trochu brandy a černé lanýže.
Potřebujeme sýr.
Jaký sýr?
Potřebuju Gruyère, Tête de Moine a parmezán.
Jako by se stalo.
Jsme na Kudadoo,
a tak sýr není jen v lednici.
Mají tu sýrů plný sklep.
A jejich vůně vás praští do nosu.
Páni.
Tak jo. Takže Gruyère, parmezán
a...
Francouzský?
Zapomněl jsem se Edouardovi zmínit, že jsem pomalý.
Nemůžu najít Gruyère ani...
Vezmu pár těchto.
Kousek brie.
Je to sýr, ne?
Zapomněl jsem název toho francouzského sýra, co jste chtěl,
tak jsem vzal brie, protože je francouzský.
Vtipné, Eugene. Když tam vejdete,
- je přímo před vámi. - Dobře.
- Mnohem lepší. - Ano?
- Perfektní. - Fajn.
Brandy, flambovací pistole.
Tak jo, tohle bude zajímavé.
- Stíháme, Edouarde?
- Musíme zrychlit. - Jo. To vy nás brzdíte. Vy...
Já dělám, co můžu. Rychleji už to sledovat nemůžu.
A voilà.
Perfektní alchymie zkaramelizované cibule, hovězího, brandy a černých lanýžů
a navrch dobře vybraná trojice sýrů.
Panebože.
Unikátnější cibulačku jsem ještě neviděl.
Osobně bych k chlebu uvítal víc polévky.
Ale i na mě je „cokoli, kdykoli, kdekoli“ trochu moc.
Já bych nezvedl telefon ve čtyři ráno,
jen abych si něco objednal.
Na to musíte být Američan.
Ale je to zajímavá filozofie.
První den se vydařil. I když to není jen mojí zásluhou.
Vařil jsem francouzskou cibulačku, přežil let hydroplánem a vyhnul se oceánu.
Takže to vlastně je mojí zásluhou.
Moje komorná Shofa mi na zítra naplánovala program.
Její nadšení a elán mě trochu děsí.
Vodu jsme vyloučili,
takže snad budu mít klidný spánek
a nebudu přemýšlet o tom, co mě čeká.
Dobré ráno.
Jo, je nádherné ráno. Viděli jste, co je v bazénu?
Pojďte.
Podívejte.
To je nejúžasnější snídaně, co jsem kdy viděl,
a dali mi ji do bazénu.
Je to báječný koncept,
ale nedosáhnu na ni.
Pojď k taťkovi!
Panebože.
Vím, o co se snaží.
Nejdřív mě chtějí dostat do bazénu, pak do Indického oceánu.
Ale jsem zvyklý snídat v kalhotách.
„Dobré ráno, Eugene.
Aby byl váš pobyt plný velkolepých momentů...“
Velkolepých.
„...vymyslela jsem pro vás následující ostrovní zážitek.
Meditaci ve zvukové lázni
s jogínkou Nandini.
Se srdečným pozdravem vaše komorná Shofa.“
Zajímavé.
Děkuju.
Co je zvuková lázeň? Chcete to zjistit?
Jistě. Ale musíte se na ni vydat lodí.
Takhle vás polapí.
Trochu to houpe a začíná mi být nevolno.
Nevím, kam přesně plujeme.
Ale doufám, že tam bude rozsáhlá pevnina.
Zvuková lázeň může být něco jako sauna
nebo parní lázeň.
Což mě nebere. Nenacházím v tom uspokojení.
Ale ať je to cokoli, dám tomu šanci.
Tak jo, kde je ta zvuková koupelna?
Je to někde v podzemí?
Panebože. To je neuvěřitelné.
Namasté, pane Eugene!
Vítejte na podmořské meditaci. Jaké to je?
Jaké to je? Je to pod vodou.
Krásné rybičky.
Maledivy se pyšní jedním z největších systémů korálových útesů,
kde žije více než 2 000 druhů ryb.
S žádnými z nich jsem neměl v plánu se setkat šest metrů pod hladinou.
Čekám, až se mi zklidní srdce.
To je neuvěřitelné.
Kdo něco takového vytvořil a jaké má renomé?
Kudy se sem dostává zvuk?
Co přesně je zvuková lázeň?
Naše tělo tvoří z 65 % voda.
Ta voda reaguje na zvuk,
zbavuje celé vaše tělo blokací.
Myslím, že právě ty blokace mě drží pohromadě.
Vaše tělo je... připraveno přijmout pozitivní energii.
- Vaše mysl je klidná, zrelaxovaná. - Byla klidná, než jsem spatřil tohle,
což vůbec nevypadá jako sardinka.
Nádech. Začínáme.
Páni. Úžasné.
- Šokoval jsem sám sebe. - Byl jste super!
Nandini zaznamenala, že jsem herec.
Stačí mě povzbudit a přesvědčíte mě k čemukoli.
Tohle je fajn.
Nádech.
Výdech.
Je to nesmírně geniální koncept.
Ale pořád jsem musel myslet na to: „Co když se ozve prasknutí?
Co když se dovnitř dostane voda?“
Znáte úsloví „hozený do vody“?
To by to vystihovalo nejlíp.
Pomalu otevřete oči.
Pomalu.
To jsou úhoři?
Bylo to neuvěřitelné, a jakmile se tam uvolníte,
je krásné pozorovat, co se pod vodou odehrává.
Málem jsem u toho usnul.
Mně stačí jen málo.
Navzdory všemu
mi Shofa zařídila blízké setkání s mořským prostředím.
Zdravím!
Poté co jsem si užil potápění,
aniž bych si vůbec namočil nohy,
jsem zvědavý, co pro mě má komorná zase přichystala.
- Velký krok. Jo. - Děkuji.
Ukázalo se, že vyplouvám na moře s mořskou bioložkou Jasmine.
Když se o oceánu dozvím něco víc,
možná si ho budu schopen užít.
Nebo zjistím, že co nevíte, to vám může ublížit.
Tak tomuhle říkám loď.
Nehoupe to. Žaludek je v klidu.
Je to poklidná plavba. Nic necítím.
Tohle děláte běžně?
- Vůbec ne. Ne. - Opravdu?
Vaši lásku k moři s vámi nesdílím.
- Ne? - Ale vím, že je to strachem.
- Víte? Mám strach, že se utopím... - Jo.
...a že mi žralok ukousne části těla
- a pak se utopím. - Velký žralok.
Čím jsou Maledivy tak jedinečné?
Na Maledivách se nachází pět procent korálových útesů z celého světa.
- To je úžasné... - Je to hodně, že?
...protože na mapě Maledivy vypadají jako flíček.
- Občas na mapě nejsou. - Ano.
To je spousta korálů.
- Spousta korálů... - Jo.
...a čtvrtina všech mořských živočichů obývá korálový útes.
Takže tím je podmořský život tady tak jedinečný.
- Ano. - A těm útesům
také místní pláže vděčí za svou neuvěřitelně bílou barvu.
Korály takto ve skutečnosti tvoří jen pět procent pláží na světě.
Musím říct, že oceán je opravdu nádherný.
- Že ano? - Ano.
A pak mi jako na povel moře věnuje okamžik,
který by líp nenaplánovala ani moje osobní komorná.
Tamhle, tamhle. Za vámi. Vidíte?
- Vidíte? - Ano! Delfíni!
Koukněte dolů. Vidíte?
- Ano. Ano! - Jeden. Tady.
- Čtyři, pět. - Tamhle!
- Jo. - Ano!
- Vidíte je? - Skáčou.
Vzrušující, že?
Neskutečné. Naprosto úžasný zážitek.
Maledivy jsou ostrovní ráj
a ostrovy se bez vody neobejdou.
Název vám napoví.
A i když to bude chtít ještě pár plaveb, než si na moře zvyknu,
zakončuji den spokojený s vědomím,
že ne všechno v oceánu mi usiluje o život.
Přišel jsem k tomuto životu v luxusu jako...
ryba, co není na suchu.
Ale jsem trochu na rozpacích z toho, jak moc si tu užívám pohodlí,
a cítím potřebu prozkoumat tuto zemi,
aniž by mi osobní komorná splnila každé mé přání.
Maledivy obývá kolem půl milionu lidí.
Žijí na 200 ostrovech,
což z Malediv činí jednu z geograficky nejrozptýlenějších zemí na světě.
Není tedy překvapením, že kromě personálu jsem nikoho nepotkal.
Je to pro mě netypické, ale dobrovolně skočím na loď
na jeden z nejobydlenějších ostrovů Naifaru
za někým, kdo tu opravdu žije.
- Vy budete Sandy. - Zdravím.
Není divu, že nejvíce je tu zastoupen turistický průmysl,
který tvoří víc než čtvrtinu příjmu Malediv.
Mnoho lidí, kteří na Naifaru žijí, pracuje v okolních turistických resortech.
Ale Sandy nedávno odešel do důchodu.
Co je tohle?
- Snažím se chytit rybu. To je... - Ne, chápu.
Ale co... Nevím...
Tohle manželka používala k čištění toalety.
Používám to jako naviják.
Chcete to zkusit?
Ano, já... Jo.
To byl dobrý hod.
- Držte to. - Ano.
- Cuká? - Něco jsem cítil.
Ale už tam asi nic není.
Chytit rybu? Myslím, že to by se mi mohlo povést.
Cuklo to.
Musel bych tu být dostatečně dlouho.
Ale nic tam není. Ještě ne.
Opravdu dlouho.
Chytil jsem něco?
- Ne, nic. - Návnada.
Nejspíš by to zabralo roky.
Proto neberou.
Tak proto neberou!
Tahal jsem to z vody.
Tak vidíte.
Tato oblast je křižovatkou starověkých obchodních cest
mezi Asií, Afrikou a Blízkým východem.
To znamená, že Maledivy mají velmi pestrou kulturu.
Sandy, povězte mi něco o životě na Maledivách.
Všude kolem je oceán, představuje pro nás zdroj.
Kandu Bhanda, jak já říkám.
- Kandu, oceán. Bhanda, žaludek. - Ano.
- Z oceánu do žaludku. - Ano.
To je velmi soběstačný životní styl.
Ano, když žijete ve městě,
- vídáte lidi, kteří jsou vystresovaní. - Ano.
Jo, jako já.
Pak uvidíte oceán a cítíte spojení s vesmírem.
Podělme se o tu lásku a radost.
- Tudy? - Až na... Vidíte tu pláž.
Před 50 lety Maledivy z velké části obývali místní lidé jako Sandy.
Ale od roku 1972, kdy tu otevřeli první resort,
sem jezdí turisté, aby na vlastní kůži zakusili tajemství ostrova.
Očividně máte velkou radost ze života.
Co byste tedy lidem poradil?
Musíte navázat spojení.
Zout si boty, projít se v písku, jít do vody,
cítit vítr, ochutnat sůl
a pak si myslím, že na úzkost a depresi zapomenete.
Naučte se navázat spojení.
Resorty nabízí něco velkolepého,
ale po odpoledni stráveném se Sandym jsem si uvědomil skutečné kouzlo Malediv.
Odnesu si s sebou část vaší aury.
Díky tomu tenhle výlet stál za to.
Bylo mi potěšením.
Rád lidem ukazuju krásu mojí země.
Báječný člověk.
Děkuju.
Mít tak povahu, jako má Sandy.
Upřímně, raději bych trávil čas s ním než se sebou.
Cestou zpátky na můj ostrov mě přepadá pocit, že Sandyho verze Malediv
je ten druh ráje, jaký vám cestovka prostě nenabídne,
bez ohledu na váš rozpočet.
Ještě před mým příjezdem mi Kudadoo sliboval splnění přání.
A v Sandyho duchu
pro mě připravili skromný zážitek, který mě jistě nezklame.
To je pro mě?
Jedno se Shofě musí nechat.
Tohle je můj vlastní kousek nebe.
No tak. To je moje vysněné jídlo?
Vanilkový koktejl, lanýžové hranolky. Tohle bude...
cheeseburger.
No páni. Miluju Edouarda.
Něco vám povím.
Lepší cheeseburger jsem ještě nejedl.
Já to chápu. Jsem trochu otravný.
Když přijde na stížnosti.
Tohle už nemůže být lepší.
Nejšťastnější chvíle mého života?
Moje svatba,
narození syna Daniela,
narození dcery Sarah.
Takže tohle jídlo, tento den a tohle místo k tomu mají blízko.
Jak říká Sandy, prostá potěšení.
Dřív by mě ani nenapadlo, že se sem vydám.
Na můj vkus je tu až moc vody.
Ale objevil jsem nádherný, naprosto jedinečný přírodní ráj.
Tohle je jedno z nejkrásnějších míst, co jsem kdy viděl.
I když jsem byl na začátku cesty zapřisáhlý suchozemec,
Maledivy mě přiměly se zapomenout.
- Eugene. - Ano?
Jste v oceánu.
Jsem v oceánu.
Ne jen tak v ledajakém.
V Indickém.
Jen jedna věc by to mohla trumfnout
a Shofa dodržela svůj slib.
„Nebojte. Ty golfové míčky jsou plně biologicky rozložitelné
a obsahují krmení pro ryby. Dobře se bavte.“
To je šílené.
No teda.
Vychutnávám si krásu Malediv.
Přijel jsem sem hledat ráj
a na mou duši jsem ho našel.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová