פילוסוף גדול אמר פעם, "העולם הוא ספר
ואלה שלא מטיילים קוראים רק דף אחד".
אני חייב לציין
שקראתי כמה דפים ואני לא מת על הספר.
אני לא שש לטייל מכמה וכמה סיבות.
כשקר מדי,
אני לא מרגיש בנוח.
שחייה בקרח בעירום?
- כן. - זו הזמנה נפלאה.
כשחם מדי, נחשו מה קורה. אני לא מרגיש בנוח.
אני לא יכול לנוע מהר כל כך.
- אבל אני בן 75. - אתה צריך עזרה?
לא, אני מסתדר.
ואולי הגיע הזמן שארחיב את אופקיי.
אלוהים אדירים.
זו הפעם הראשונה שהיד שלי הייתה בתוך תחת של פיל.
הצד החיובי
הוא שאלון במלונות מדהימים.
בחיי. זה מרהיב.
המלכוד הוא שהסכמתי לטייל גם במה שנמצא מחוצה להם.
- בזהירות. - מה אתה אומר?
- הר יפהפה. - זה הר געש.
זה הר געש?
עולם שבמשך כל חיי התחמקתי ממנו.
סיידי.
אלוהים אדירים. אלוהים אדירים. אלוהים אדירים.
אם אשאר בחיים, זה יהיה נפלא.
זו הפעם האחרונה שאני שותה חמש כוסות וודקה עם פיני.
הנוף הזה נראה חייזרי יותר מכל דבר שראיתי בחיי.
יוטה -
יש כאן המון כלום.
כל כך הרבה כלום.
ואני.
זו הפעם הראשונה שאני במדבר,
ואני יכול לומר בכנות שהוא לא מושך אותי במיוחד.
כלומר, אני מודה שחוסר הלחות המוחלט טוב לשיער שלי, זה יתרון,
אבל לא נראה לי שאני רוצה לבלות כאן זמן רב...
למען האמת.
ואני יודע מניסיון,
שזה שמצב הוא גרוע, לא אומר שהוא לא יכול להחמיר.
האם הזכרתי את העובדה שיש לי קטע עם גבהים?
מר לוי, אדוני. בוקר טוב.
אני טוני, אני אהיה הטייס שלך היום.
גרנד קניון -
- טוני. יוג'ין. - נעים מאוד.
הנוף בטיסה יהיה יפהפה.
אני רוצה שתהיה מסוגל להביט סביב וליהנות.
אני לא יכול להביט מטה מגשר, אז נראה איך ילך.
אני צופה ש"לא טוב", אבל אין לי ספק שזה בטוח לגמרי.
זה מכשיר ציפה אישי.
קושרים אותו סביב המותניים עד שיש נקישה כזו.
- הדק אותו עם הפנים החוצה. בסדר? - כן.
עטית פעם מכשיר ציפה?
לא, לא היה לי צורך בזה מעולם. מעולם לא הייתי קרוב כל כך למוות.
- ברור. - אבל טוב לדעת ש...
- שהוא כאן. - בסדר.
אז נתיישב ונצא לדרך.
- בסדר. - בוא איתי.
יוטה היא המדינה ה-45 של ארה"ב,
אבל אני חושב שהמצב המדיני שלי כרגע ברור לכם.
הצרחות עומדות להתחיל.
זה נקרא אימה מוחלטת.
בסדר, יוצאים לדרך.
אלוהים אדירים.
- זה רועד קצת. - איך הולך?
אתה יודע, לא נורא. אפקח את העיניים בקרוב.
- אל תיתן לפחד לשתק אותך. - בסדר.
עוד לא ראיתי את הנוף, למען האמת. אפקח את העיניים עכשיו.
נראה שאנחנו בדרך להתנגש בחומה הזו, טוני.
אנחנו נעבור ממש מעליה.
כן, הרחק מעליה.
אלוהים אדירים.
מצד ימין
אתה יכול לראות את עיקול פרסת הסוס.
אפנה ימינה טיפה
כדי שתזכה למלוא החוויה.
בחיי.
זו נפילה ארוכה, טוני.
ועכשיו, גבעת הצריח היפהפייה.
היא מתנשאת לגובה 300 מטרים מעל הנוף.
- אתה מתכוון לנחות שם? - בהחלט.
אני רוצה להראות לך את הנוף באזור.
כן, ראיתי את הנוף. אני מעריך אותו מאוד.
אי לא בטוח שיש צורך לנחות עליו.
הנה זה בא.
טוני, אני לא רוצה להגיד לך איך לעשות את העבודה שלך,
אבל זה לא נראה גדול מספיק.
אלוהים אדירים.
בסדר, אדוני, ברוך הבא לגבעת הצריח.
הנחתי שהמצב יהיה מפחיד פחות
כשאצא מהמסוק.
טעיתי.
- בזהירות. - מה אתה אומר?
- ברוך הבא לנוף מיליון הדולר. - וואו.
כל השטח שאנחנו רואים עכשיו הוא שמורת טבע?
האמת היא שאנחנו בשטח ששייך לנבאחו.
- זה שטח של הנבאחו. - זה מקום קדוש מאוד לנבאחו.
וואו. אז כשמביטים בגבעות האלה
מרגישים שהכול היה בגובה הזה.
בדיוק. לפני כ-165 מיליון שנה,
הגובה שאנחנו עומדים בו היה גובה הקרקע בכל מקום
עד האופק.
אז מה עכשיו?
טוני חושב שכדאי שננסה לרדת מהצוק הזה.
בואו נראה איך זה ילך.
בסדר, אדוני, אתה מוכן?
בסדר. הנה זה בא.
בייבי!
בחיי!
זה היה הכי קרוב שלי לנפילה מצוק.
בסדר, יוג'ין, ברגע שנעבור את הפינה
תוכל לראות לראשונה את המלון.
אתר הנופש הראשי נמצא ממש מולנו.
אז זה ממש שם?
בקושי רואים את זה.
והנה זה.
האמנגירי. הבית שלי בימים הקרובים.
איזה דברים אני גורם לעצמי לעשות...
- בסדר, אדוני, ברוך הבא. - יופי של נחיתה.
אומרים לי שמשמעות המילה "אמנגירי" היא הר שליו.
ובמחיר של יותר מ-3,000 דולר ללילה, זו חתיכת שלווה יקרה.
וואו. המקום הזה יפהפה.
שלום. ברוך הבא לאמנגירי.
- תודה. היי. - אני קורי. נעים מאוד.
יוג'ין, נעים מאוד.
קורי מובילה אותי לסוויטה שלי.
בחיי.
ועוזרת להרים את הלסת שלי מהרצפה.
זה פשוט עוצר נשימה.
אחריך.
זה נחמד.
זו סוויטת גיריג'אלה שלנו.
משמעות המילה בסנסקריט היא "רכס הררי".
אני מת על האופן שזה עשוי. תראו.
אפילו המטריות, הכובעים והמקל משתלבים במקום.
הם כאילו לקחו את הצבעים מהארון שלי
ויצרו ממנו עולם שלם.
והמרפסת הפרטית שלך כאן.
אני מת על האופן שבו המלון הזה משתלב בנוף.
השטח חשוב לנו מאוד.
אנחנו מנסים לאמץ את ערכי התרבות של האמריקנים הילידים.
אני עצמי משבט הנבאחו.
זה דבר שאני מעריכה באתר הנופש.
זה דבר שהייתי שמח
ללמוד עליו עוד בזמן שאהיה כאן.
- ודאי. - זה בטוח.
אתר הנופש הזה בנוי בשטח פדרלי,
אבל שוכן על הגבול עם אומת הנבאחו,
שמורת הטבע הגדולה בארה"ב ששייכת לאמריקנים ילידים.
הוא משתלב בשלמות עם הסביבה
וזו לא סביבה שמוכרת לי.
תראו את המקום הזה.
זה מרהיב.
אני לא יכול לתאר לעצמי כמה קשה היה לבנות נווה מדבר כזה.
אבל למזלי, אין לי צורך לתאר.
אשאיר את זה בידי מרוון, אחד האדריכלים של המלון.
אז זה הנוף האפי הראשון שרואים כשנכנסים למלון?
בדיוק. במובן מסוים, רצינו לגזול לאורחים את הנוף
כי ברגע שהם מגיעים למלון,
הם כלואים בין קירות הבטון והסלעים שקיימים כאן
ולא בדיוק ברור להם לאן הם הולכים.
ואז עולים במדרגות האלה ו... ואחרי שגזלנו אותו, בום.
רצינו לספק משהו...
- דרמטי מאוד. - זה ממש מלכותי.
איך הוגים רעיון כזה?
אצלי אישית, זה נובע מטיולים רבים.
במקומות כמו מרוקו או אפילו יפן,
שרואים בהם אדריכלות מקומית,
היא פשוטה ובסיסית, אבל בעיניי, היא אלגנטית מאוד.
אז פשטות כזו עשויה להיות יוקרתית ביותר.
ואתה חושב שהחברה מחפשת דרך פשוטה יותר?
כן.
ואני חושב שאחת הסיבות שהמלון הזה מצליח כל כך
היא שהוא מחזיר אנשים לזה.
מרוון בנה שני אגפים למלון
כדי לוודא שכל 34 הסוויטות ייהנו מהכוכב האמיתי של המופע.
הרעיון היה ליצור חלון קולנועי
- כדי לזכות בדרמה של המקום. - כן.
ויש גם את ההיסטוריה של המערב, כמובן,
ואנחנו מנסים להשתמש בה.
- ממערבונים של ג'ון פורד... - כן.
סרג'יו לאונה, עם המסך הרחב.
הנה זה.
זה מזכיר לי את ג'ון פורד מיד.
זה כאילו שהמקום כולו מאוחד עם המדבר
באותו האופן שבו אני, באותה השלמות, לא.
זה מדהים.
האופן שבו הבריכה הזו מתעקלת סביב הסלע היפהפה הזה.
בשבילנו המטרה הייתה להפשיט את הנוף.
- כן. - בעצם מים, סלע, שמיים.
אנחנו לא יכולים לגבור על הסלעים האלה,
אבל אנחנו יכולים לאפשר לאנשים להעריך אותם בדרכים שונות.
פשוט מבריק
שהצלחת לשאוב כל מרקם אפשרי
מהנוף סביב.
פה יש פתח בקיר שרואים דרכו את קניון החריץ
וזה מעניק הצצה נחמדה החוצה.
מה זה קניון חריץ?
אלה פתחים צרים של סלעים שנשחקו
שמתעקלים לכיוונים שונים והם נשחקו מרוח וממים.
ו... האופן שבו האור נכנס אליהם הוא קסום לגמרי.
- וואו, אשמח לראות את זה. - כדאי לך מאוד לראות את זה.
פגשתי את האיש שעיצב את המקום
והוא עשה לי סיור
והסביר איפה כל העניין התחיל.
מבחינתי, אלה הדברים שאני אוהב.
נהניתי מזה. מעניין אם גם הוא.
אולי הוא שחקן טוב ממני.
לא ידעתי שיהיה כאן קר כל כך.
מדבר בלילה, קר, אבל יפהפה.
גאוגרפית, אפשר להביט סביב
ולחוש תחושה חזקה של היסטוריה.
זה קרוב יותר לצפייה בבריאת העולם
מכל מקום אחר שראיתי.
האמריקנים הילידים הם ההיסטוריה של המדינה הזו,
אז אני חושב שהקשר
לתרבות שלהם הוא דבר שאני רוצה ללמוד עליו עוד.
אז ישנתי היטב.
ציון מצוין למלון.
אבל עכשיו מגיע החלק החשוב ביותר בשהות שלי.
ארוחת בוקר.
בכל הנוגע למזון, אני לגמרי בעניין.
זה החלק האהוב עליי בעבודה.
אריק ביידרצ'ר סו שף -
- אריק. - שלום. בוקר טוב.
- טוב לפגוש אותך, אדוני. - טוב לפגוש גם אותך.
אז אתה מרבה לבשל?
אני ממנגל.
אני לא יכול לטעון שאני טבח כי זה דורש יותר מדי.
אז אני רק זורק קצת בשר על האש ואני די טוב בזה.
אז הבוקר נכין פנקייקס.
- זו אחת ממנות ה... - פנקייקס?
- פנקייקס. - בסדר.
הייתי צופה שבמקום כמו אמנגירי אמצא...
תפריט יוקרתי ואמנותי יותר.
אם זה מישלן מדי בשבילי,
לפעמים קשה לי למצוא משהו שאני באמת רוצה לאכול.
נכון. אורחים רבים אוהבים את התחושה הביתית הזו.
כן.
אכנס לכאן כדי לקחת את המחבת.
בסדר. אין בעיה.
אקח את החמאה המזוקקת שלי,
ופשוט נכניס את זה לתנור.
אז זה מטוגן בחמאה מזוקקת בתנור עץ.
אלוהים אדירים. זה נשמע מעולה.
אל תיתנו לבישול הביתי להטעות אתכם.
המקום הזה הוא אתר הנופש המועדף על המפורסמים ביותר.
הבעיה היא שאני יודע שאסור לאריק
לגלות מי הם.
זה כמעט מוכן.
זה הקטע הכיפי ביותר.
אנסה להעלות את הנושא בעדינות.
אז אילו הייתי שואל אם ג'ורג' קלוני טעם מהפנקייקס שלך,
- היית עונה... - אני לא יכול לאשר או להכחיש.
לא יכול לאשר או להכחיש.
האם הכנת פנקייק ל... בראד פיט?
אראה בזה כן.
אם אגיד רק ראשי תיבות...
ורק תנוד בראשך, האם זה יהיה...
אני יכול להגיד שיוג'ין לוי היה כאן.
זה מתוק מצדך.
- קצת סירופ מייפל? - כן, בבקשה.
אני קנדי, אולי לא ציינתי את זה.
- וואו. - תיהנה בבקשה.
וואו, זה טוב.
מעולה. תודה.
- זה הפנקייק הכי מדהים... - תודה רבה.
שטעמתי מימיי.
מה ג'ורג' קלוני אמר כשטעם את זה?
באתי לכאן בשביל חוויה משנת חיים
והפנקייקס האלה בהחלט עשו את העבודה.
שאלו כל קרדיולוג.
אך מתברר שעליי להיפרד מאריק ולצאת החוצה.
אני לובש בגדים חמים קצת
כי אני חושב שהאוויר קריר כאן בעונה הזו.
אמנגירי, ברייס גרנד קניון, לאס וגאס -
המדריך המקומי ריימונד לוקח אותי לראות את תופעת הטבע
שהעניקה חלק מההשראה לעיצוב המקום.
תענוג להיות איתך הבוקר,
אנחנו ניסע לקניוני החריץ.
אני כבר מת לראות אותם. אתה גר באזור הזה?
נולדתי וגדלתי כאן
אז האזור הזה ממש קשור לשורשים שלי.
אני חייב להגיד את האמת.
כשאני חושב על חריצים במדבר, וגאס עולה לי בראש.
אבל בדרום יוטה יש יותר קניוני חריץ
מאשר בכל מקום אחר בעולם.
וואו, זה יוצא מגדר הרגיל.
תראה את זה.
גאולוגית, הסלע הזה בן 190 מיליוני שנה.
לאורך השנים יסודות הטבע עיצבו מחדש את הנוף
שמקיף אותי.
זה מה שקורה כשהטבע יוצר קתדרלה משלו.
ואז מקבלים...
המון רוח שיוצרת את החלקלקות הזו
שאנחנו רואים כאן.
מה חשיבות הקניונים האלה לבני הנבאחו?
מספרים סיפורים רבים
עליהם בתרבות שלי.
אומרים שהקניונים האלה מעוצבים ונבנים
מהקושי שכל אדם ואדם חווה בחיים.
אז כשאתה ברגע שבו אתה מתמודד עם קושי,
כשאתה נושם עמוקות...
רוח.
היא נושאת את השליליות הזו, את הקושי הזה,
היא מעיפה אותם לקניוני החריץ.
- והופכת דבר שלילי... - ליופי.
- מחשבות שליליות ליופי. - כן. כן, בדיוק.
כשמביטים במקום הזה,
- רואים שהתפילות האלה עבדו. - כן.
כן, בהחלט.
מריימונד למדתי...
שיש כאן יותר משרואים במבט ראשון.
יש כאן יותר מרק היסטוריה וגאולוגיה.
- אתה בסדר? נחמד. - כן.
אני בן 75, ריימונד,
ואני לא מאמין שלקח לי זמן רב כל כך
להגיע לאזור הזה של הארץ. אני כמעט נבוך להודות בזה.
רוח מדברית לא נושאת רק מחשבות שליליות.
היא חזקה מספיק כדי לסחוף גם את המחשבות הבלתי פוסקות
של חובב הרגלים כמוני,
מכיוון שאני, וזה לא משפט שאני רגיל להגיד,
קבעתי פעילות בחוץ לאחר הצהריים.
אני הולך לרכוב על סוס.
אז אני יודע מה אתם תוהים, האם אני באמת חובב סוסים?
לא חיבבתי סוסים מעולם.
אני... לא יודע מתי סוס מרוצה.
אתם מבינים?
כשכלב שמח, רואים את זה, אבל אני לא יודע אם סוסים...
סוס מכשכש בזנב כשהוא שמח לפגוש אותך?
אבל בילדותי, כל תוכניות הטלוויזיה,
בשעת צפיית השיא, היו מערבונים.
אתם יודעים, "רוי רוג'רס", "סיסקו קיד", "ביל היקוק הפראי".
בואו נלך... להתחיל לעבוד על מערבון משלי.
היי.
האודי.
מה שלומך?
- שלומי טוב. אני יוג'ין. - טוב. אני ברוק.
- ברוק, מה שלומך? - טוב. רוצה להכיר את הסוסים?
נשמע כמו שעשועון מוזר.
- מי זו? - זו סיידי.
היי, סיידי.
- היא הסוסה שלי? - היא הסוסה שלך.
בסדר. היא מרגישה ש... "יש לנו טירון כאן".
לא, היא מתוקה מאוד.
הפעם הקודמת שהייתי על סוס הייתה לפני
כ-50 שנה...
- ורכבתי עם חבר. - בסדר.
ושני הסוסים נתקלו זה בזה.
- נפלתי מהסוס... - אוי, לא.
אך למזלי נחתנו בשיחים
- ואת יודעת... - לא נפגעת.
וקמתי וחשבתי, "אולי הם באמת גדולים מדי".
נראה שאתה מוכן למשחק פולו.
נשחק קצת בפולו...
- כן. - ומשם נמשיך לקריקט.
איך זה?
- טוב? - כן.
וזו הסיבה שבוקרים לא הרכיבו משקפיים. זה לא נראה טוב.
איך התחושה?
אני מרגיש כמו עצם משאלות.
- בסדר. הצד המשוחרר אומר לה להתקדם, בסדר? - בסדר.
- ואז תישען לאחור. - ילדה טובה.
כן, פשוט תוריד את העקבים כשאתה עוצר.
בסדר, אנחנו מוכנים?
אולי הסוסה מוכנה. אני לא.
בסדר. בואי, סיידי.
סיידי.
- סיידי. - בסדר, בסדר, מותק.
תמתח את המושכות למעלה.
בסדר, תמתח את המושכות קצת יותר
- ואז היא לא תעשה לך את זה. - כן.
לא, לא, לא. בחייך, מותק.
- קדימה. בדיוק. - בדיוק.
כן, שליטה מלאה. זה שם המשחק.
צריך להסביר להם מי הבוס.
אמרו לי שיש מסלולי רכיבה באורך 11 ק"מ,
בשבילי זה כעשרה יותר מדי.
אני לא יודע אם הייתי עולה שוב על סוס,
אבל אני משתדל מאוד לנסות לעשות דברים שלא הייתי עושה במצב רגיל.
אתה מרגיש כמו קאובוי?
אני מרגיש כמו הקאובוי הגרוע בעולם.
על הקאובוי הזה לא יעשו סרט.
חסר לי רק טבק ללעיסה ורובה.
יש לנו רובים כדי לירות בעכסנים ובקויוטים.
נתקלת פעם בעכסן כשרכבת?
כן.
זהו זה. הלב שלי משתולל.
משום מה, סיידי החליטה לחוס על חיי
והגעתי בשלום למלון.
המיטה שלי קוראת לי,
אבל הערב יש לי כרטיסים לשורה הראשונה למופע רציני.
צפייה פרטית בכוכבים עם המדריך משבט הנבאחו, מיילו.
- מה שלומך, יוג'ין? - מה שלומך?
שלומי נפלא.
- טוב שאתה כאן. - וואו.
התפקיד שלי הוא לשבת ולהביט למעלה,
ואני די בטוח שאוכל לבצע אותו היטב.
יש שם משהו שחשוב לך?
אתה מקבל תחושה שאתה די חסר חשיבות
- בתמונה הגדולה. - כן.
אנחנו נחקור את זה קצת
בהתאם לסיפורי המסורת שלנו.
בסדר.
קודם לכן הכנתי שם כמה כפיסי עץ.
תביא אותם ואני אביא את הגזעים הגדולים יותר ו...
- בטח. - נתחמם.
מתי בפעם האחרונה עשית מדורה?
מעולם לא.
בסדר. אנחנו מתקדמים.
אתה יודע איפה כוכב הצפון?
אני אמור לדעת איפה הוא.
אני חושב שהוא...
- כן. - האזור הזה.
האמת היא שהוא ממש שם.
- לזה התכוונתי. - כן.
- אז בסיפור הבריאה שלנו... - כן.
זה היה אחד הכוכבים הראשונים שמוקמו
כדי שיהיה הבוהק ביותר.
אומרים שלא משנה לאן האנשים שלנו הולכים,
הם יכולים תמיד להביט מעלה בלילה
כדי להיזכר בדברים שלמדנו.
האם אפשר ללמוד משהו ממה שאנחנו רואים שם למעלה?
סבא שלי הוא איש חכם מאוד.
כשהייתי ילד הוא לימד אותי
שאנחנו עשויים מאותו החומר שהכוכבים האלה עשויים ממנו.
הוא אמר, "זכור שכל הכוכבים האלה הם כמו כל האנשים בעולם,
כי אם תחבר את הכוכב הזה לכוכב ההוא,
דורות רבים יתחברו".
סבא אמר תמיד שכולנו חשובים,
בדיוק כמו כל כוכב בשמיים.
וואו. זה מעשיר מאוד, מיילו.
אמרתי שכשאני מביט בכוכבים אני מרגיש חסר חשיבות.
ואני חושב שאתה אומר לי שכשאני מביט
אל שמי הלילה הרחבים האלה, עליי להרגיש חשוב.
לא להרגיש אבוד.
כן, אל תרגיש אבוד כי אם תרים את המבט,
יש שם דברים שיכולים להזכיר לך שאתה לא אבוד.
תרצה לטייל איתי?
כי אני מרגיש נפלא כשאני מקשיב לך.
זו תחושה נפלאה, להרגיש חשוב.
והמדבר עושה את זה. זה מקום רוחני.
אני שם לב.
אתה אדם רוחני?
בבסיס, כן.
אבל אני חושב שמעולם לא הייתי
קרוב כל כך לקשר בין הרוחניות הזו לאדמה.
אז אני חושב שזה צעד ראשון טוב בשבילי.
- כן. כן. - תודה, אדוני.
המקום הזה השפיע עליי בדרכים שמקומות אחרים לא השפיעו עליי.
אני מבין את ההיבטים הרוחניים שבו.
אני מבין אותם, אני מרגיש אותם, אני כמעט יכול לגעת בהם.
מרגישים משהו.
ומיילו היה רהוט מאוד כשהסביר זאת
מנקודת המבט של אומת הנבאחו.
אז זה היום האחרון שלי ולמדתי המון.
בעיקר שהמדבר, מקום שחשבתי שהוא חם,
הוא לאו דווקא כזה.
היה לילה קריר אמש, לא? היה קר. כן.
החזרה למקום הזה הייתה כמו הדובדבן... שבקצפת היבשה והחולית.
אבל לפני שאסע הביתה,
זכיתי להזמנה מיוחדת לבקר בחווה
שמיילו גדל בה בשמורת הטבע של הנבאחו.
מבחינה רוחנית, הגבול שלנו הוא נהר קולורדו.
אז כל דבר שנמצא בצד הזה שלו שייך לנבאחו.
אז כשחתמנו על ההסכם ב-1868,
הממשל הפדרלי אמר, "זו השמורה שלכם".
אז זה המקום שאנחנו מתגוררים בו עכשיו.
מיילו מסביר שהשם נבאחו
הוא גרסה ספרדית למילה של בני השבטים שמשמעותה "חקלאי העמק",
שם שמתאר נכונה רבים גם היום.
זה הבית של ההורים שלי. הוא במרחק שלושה ק"מ מהכביש המהיר.
ואיך היה לגדול כאן?
זה היה הכול.
האחריות שלי סבבה סביב המשפחה
והילדות שלי הייתה שזורה בזה ובבילוי עם סבא שלי.
אז זה באמת שטח משפחתי, מה?
כן. זה הבית של אימא ואבא שלי. שם, החום.
- וואו. - ו...
הבית של אחותי נמצא שם מימין, בית האפרסק.
- יוג'ין... - וואו.
- מה גודל המקום? - כמה אלפים.
- כן, זה... - כמה אלפי דונמים?
- זה לא קטן. - כן.
בוא נלך לראות מה מצב הכבשים.
- אתה מוכן ללכלך את הנעליים? - יש לכם כבשים?
כן, הנה הכבשים. אתה רואה אותם?
בוא נלך לשם ונבריח אותם חזרה.
יש כבש אחד בעל נפש די פרועה. שמו וילבור.
הוא לא מת עליי, אז אני מקווה... שהוא לא ינגח בנו.
אם הוא לא מת עליך,
- מה הוא יחשוב עליי? - אני לא יודע.
זה כבר נשמע מרגש.
בסדר. פשוט נוביל אותם חזרה למכלאה הקטנה.
- הנה היא. בסדר. - כן.
זה פשוט.
לפעמים כן ולפעמים לא.
- לא נראה לי... - אתה רואה? אחד כבר ברח.
אוי, לא. לצד השני, ילדים.
אוי, לא.
אילו הכבשים היו מתנהגים יפה יותר, הייתי מראה לכם מה אני שווה.
איך אומרים? לרעות? לרעות כבשים? לרעות כבשים.
הם בטיול.
אני ידוע כמוביל.
אתם יודעים, אני מוביל דברים, זה שמי השני.
המוביל.
כמו שאשתי דב מכנה אותי,
"הקאובוי הכשר", חזר.
זה בדיוק הצד החזק שלי.
אני שמח שזכיתי להזדמנות להפגין מיומנויות
שרוב האנשים לא זוכים לראות.
אני לא יכול לנוע מהר כל כך. אני זקן.
לא נתפוס אותם לעולם.
- בחיי, הם ברחו רחוק. - כן.
- למה? - הם ראו אותך ואותי
ואמרו, "ביי".
הכבשים ברחו ברגע שראו אותי.
האם הם ראו סרט שלא מצא חן בעיניהם?
- הם במנוסה. כן. - הם לא עוצרים.
הם יחזרו בעצמם?
כלומר, הם יודעים שכדאי להם לחזור לכאן
כי יש כאן פומות, שועלים, קויוטים, אז...
יש כאן פומות?
הן נמצאות יותר ליד הסלעים הרחוקים שם.
הסלעים האלה כאן?
- כן. אז... - מה זאת אומרת "הרחוקים שם"?
יש לנו חזירה. רוצה לראות את לולו?
אני מוכן לראות חזירה.
- בחיי. זו חזירה גדולה. - כן, היא ילדה גדולה.
לולו.
אם תיכנס לשם ותלטף אותה, היא תצרח. היא מצחיקה.
יש מקומות שאם מלטפים אותי בהם, אני צווח.
הכבשים חזרו.
לקח זמן מה עד שהם חשו את הסמכות שלי.
היי, הנה הם. מעולה.
ותלמדו מזה לקח.
אל תצאו לטיולים בלי רשות, ברור?
כן.
זה האוכל שלהם. רוצה להיכנס ולתת להם?
בסדר, ילדים, הגיעה שעת הארוחה.
ארוחה... לא, לא.
וילבור חצוף קצת בעיניי.
- בסדר, אתה יודע מה? - תביא את זה לכאן.
החיות האלה מפונקות.
- זה כמו גלידה בשבילם. - לא, ילדים. ילדים.
אתה מצפה שכבשה תהיה עדינה ומקסימה...
לא, זה כמו פר.
בסדר, אתה יודע מה?
אנחנו חייבים ללמד את החיות האלה להיות מנומסות.
- בסדר. - לא, אין בזה שום דבר.
כמה חשוב לשמור על המסורת היום?
ממש חיוני לשמור עליה.
אני אוהב להגיד ששורשיי נטועים בקרקע הזו.
כשאנחנו נולדים חלק מחבל הטבור שלנו
נקבר באדמה
כדי לחבר אותנו ברגע הלידה חזרה לאימא אדמה.
אדם שאין לו הרבה מזה,
אני מבין למה זה גורם תחושת אובדן.
בני הנבאחו הם חברה מטריארכלית.
הנשים שולטות בשטח והן הבעלים של הבהמות.
ומה שטוב בשיטת העבודה הזו היא שדברים קורים כמו שצריך.
יוג'ין, זו אימא שלי, שימה.
שימה, היי.
- וזו אחותי הצעירה, פטרישיה. - כן. היי.
- וזו דזרה. - שלום.
- דזרה, נעים מאוד, יוג'ין. - כן. נעים מאוד.
- כן. - ולורן, אשתי.
נעים מאוד, לורן.
- כן. - כן.
ראיתי קטנטנים בסביבה...
כן, כולם שם.
עץ המשפחה שלנו מונה כמעט 200.
מאתיים?
- כן. - אז כשאתם עורכים מפגש משפחתי
- הוא מונה המון אנשים. - כן.
- לא מעט. - אתם צריכים...
זה שולחן מזנון ארוך.
כן.
את הדברים שאנחנו לומדים, אנחנו בהחלט מעבירים לילדים שלנו
כדי שהם יוכלו לשאת את הדברים ואת הלקחים האלה ולהעביר אותם הלאה.
וזה הדבר החשוב ביותר.
לשמור על התרבות, על השפה שלנו, על המורשת שלנו,
בעיקר על הטקסים שלנו, בחיים.
- לשמור אותם בחיים. - כן,
וללמד את הדור הבא מי אנחנו,
כי הסבים שלנו הם אלה שמנהלים את המסורות האלה למעננו
ורבים מהם נפטרו. ו...
זה לא קל כי אנחנו אנשים ש... אתה יודע,
פשוט...
- אנשי תרבות שאספנו... - כן.
והיה קשה.
האחיין שלי אוון הוא צעיר נפלא,
והוא אוהב לרקוד.
בריקוד עם הולה-הופ צריך להשתמש בדמיון.
אתה תראה את התנועות השונות שלו,
הוא מציג גם חיות שונות.
זה היה אחר צהריים די מדהים.
מיילו הוא צעיר נהדר ויש לו משפחה מדהימה.
כלומר, כשאני צופה באוון ואז זורק מבט אל מיילו
ורואה שעיניו דומעות...
- אני גאה שאוון... - כן.
שומר את זה בחיים. כן.
אני רואה את זה בעיניים שלך, מיילו.
כן.
אוון, מדהים.
- מדהים! - כל הכבוד.
- וואו! - יפה מאוד, אוון.
כן.
- כן! - כן!
באמת שלא ידעתי הרבה על תרבות הנבאחו לפני זה,
זה ממש פקח את עיניי.
- שמחנו מאוד לארח אותך כאן. - וואו.
- כן. - וכחלק מהמורשת של סבתא שלנו,
אנחנו מעניקים לך את המחרוזת הזו.
בבקשה.
חלק מהתרבות שלנו ומהשפה שלנו יהיה איתך תמיד.
- תודה. - זה מדהים.
זה מיוחד מאוד.
המדבר הוא באמת הרבה כלום,
אבל יש המון בתוך הכלום הזה.
יש היסטוריה, יש גאולוגיה ויש את האנשים
שחיים בשטח הזה כבר 15,000 שנה.
אז היה לי כבוד גדול להיות בשטח הזה איתם.
אילו היית בא לכאן לבדי,
בטח הייתי נהנה מאוד באמנגירי
ובטח הייתי מבלה את רוב הזמן באתר הנופש.
אבל יש עולם מחוץ לאתר הנופש
ואני שמח שזכיתי לראות ולגלות אותו.
והחברים שפגשתי באומת הנבאחו,
אני חושב שהם...
השיא והתגלית הגדולה ביותר שלי כאן.
תרגום: אסף ראביד