Üks kuulus filosoof ütles: „Maailm on raamat
ja see, kes ei rända, loeb sellest vaid ühe lehekülje.“
Pean ütlema,
et olen mõne lehekülje lugenud ja pole raamatust vaimustuses.
Ma ei oota reisimist mitmel põhjusel.
Kui on külm,
ei tunne ma end mugavalt.
Talisuplus alasti?
- Jah. - Suurepärane kutse.
Kui on liiga palav, siis teate mis? Ma ei tunne end mugavalt.
Ma ei saa nii kiiresti.
- Aga olen 75-aastane. - Kas vajad abi?
Ei, saan ise.
Võibolla on aeg oma silmaringi laiendada.
Oh heldust.
Pistsin esimest korda käe elevandi tagumikku.
Plussiks on see,
et peatun uskumatutes hotellides.
See on vapustav.
Konks seisneb selles, et pean ka väljas toimuvat avastama.
- Ettevaatust. - Ära sa märgi.
- Ilus mägi. - See on vulkaan.
See on vulkaan?
Olen seda maailma terve elu vältinud.
Sadie.
Oh heldust.
Lihtsalt ellu jääda oleks juba tore.
See on viimane kord, kui soomlasega viis pitsi viina joon.
See on kõige tulnukalikum maastik, mida iial näinud olen.
Seal on tühjus.
Täielik tühjus.
Ja mina.
Olen esimest korda kõrbes
ja võin ausalt öelda, et see ei meeldi mulle eriti.
Täielik niiskuse puudus mõjub küll mu juustele hästi. See on positiivne.
Aga ma ei tahaks palju aega
siin veeta, ausalt öeldes.
Tean omast kogemusest,
et vilets olukord ei tähenda, et see ei võiks hullemaks minna.
Kas olen maininud, et ma kardan kõrgust?
Hr Levy, tere hommikust. Olen teie piloot Tony.
SUUR KANJON
- Tony. Eugene. - Rõõm tutvuda.
Tuleb kauniste vaadetega lend. Tahan, et saaksite seda nautida.
Ma ei julge sillaltki alla vaadata. Eks näis, kuidas see läheb.
Usun, et halvasti. Aga olen kindel, et kõik on täiesti ohutu.
See on päästevest.
See tõmmatakse ümber vöö, pannakse nii kokku
- ja pingutatakse väljastpoolt. - Jah.
Kas olete varem päästevesti kandnud?
Ei, ma pole seda iial vajanud. Pole iial surmale nii lähedal olnud.
- Selge. - Tore teada, et see...
- et see siin on. - Hästi.
Võtame istet ja liigume.
- Hästi. - Siiapoole.
Utah on USA 45. osariik,
aga ilmselt tajute minu vaimset seisundit.
Karjumine alaku.
Seda nimetatakse kabuhirmuks.
Hüva. Läheb lahti.
Issand.
- Raputab veidi. - Kuidas teil läheb?
Pole viga. Teen peagi silmad lahti.
- Ärge laske hirmul end halvata. - Olgu.
Ma pole veel ausalt öeldes vaadet näinud. Vaatan nüüd välja.
Nagu lendaks otse sellesse seina, Tony.
Lendame sellest üle.
Jah, üle kaljuseina.
Oh heldust.
Paremal käel näeb ilusat Hobuseraua käänakut.
Kallutan veidi paremale, et saaksite täiskogemuse.
Jee.
Oleme päris kõrgel, Tony.
Järgmine peatus on kaunis Tower Butte. See on 300 m kõrgune.
- Kas maandud sellele? - Jah.
Tahan teile siinseid vaateid näidata.
Olen vaateid näinud. Aitäh.
Ent me ei pea nendel maanduma.
Teeme ära.
Tony, ma ei taha sind õpetada. Aga see ei tundu piisavalt suur.
Oh heldust.
Hüva, härra. Tere tulemast Tower Butte'ile.
Eeldasin, et tunnen vähem hirmu, kui helikopterist väljun.
Ma eksisin.
- Ettevaatust. - Ära sa märgi.
Imetlege miljoni dollari vaadet.
Kas kogu maastik, mida näeme, on kaitseala?
Oleme Navajo Nationi reservaadis.
- See on navahode maa. - See on navahodele väga püha koht.
Kui neid kaljusid vaatan,
tekib tunne, et kõik oli samal kõrgusel.
Just nimelt. Umbes 165 miljonit aastat tagasi
oli meie jalgealune maapinnaks kõikjal, kuhu me pilgud ulatuvad.
Mis siis edasi?
Tony arvab, et võiksime kalju servast alla lennata.
Vaatame, kuidas see läheb.
Hüva. Olete valmis?
- Hästi. Läheb lahti. - Ah sa mait!
Jee!
See oli mu elu lähim kogemus kaljult kukkumisele.
Hüva, Eugene. Tänan tulemast. Näete nüüd hotelli.
Puhkekeskus on meie ees.
See seal?
Seda on vaevu näha.
Ja seal see ongi.
Amangiri. Mu kodu paariks järgmiseks päevaks.
Mida kõike taluma pean?
- Hästi. Tere tulemast. - Kena maandumine.
Mulle öeldi, et „Amangiri“ tähendab „rahulikku mäge“.
3000-dollarise toahinna juures on see päris kallis rahu.
See on kaunis koht.
Tere tulemast Amangirisse.
- Aitäh. Tere. - Olen Kauri. Rõõm näha.
Eugene. Rõõm näha.
Kauri juhatab mind minu sviiti.
Ja aitab mu pärani vajunud suu sulgeda.
See on vapustav.
Teie järel.
- See on kena. - See on Girijaala sviit.
See tähendab sanskriti keeles „mägist harja“.
Mulle meeldib sisustus. Vaata seda.
Isegi vihmavarjud, mütsid ja jalutuskepid sulanduvad keskkonda.
Justkui oleksid nad värvid minu garderoobist laenanud
ja nendest maailma loonud.
Siin on teie isiklik terrass.
Mulle meeldib, kuidas see hotell maastikul asetseb.
Siinne maa on meile oluline.
Üritame põlisameeriklaste kultuurilisi väärtusi austada.
Olen ise navaho.
See meeldib mulle me puhkekeskuses.
Tahaksin siinoleku ajal selle kohta rohkem teada saada.
- Hästi. - Kindla peale.
See puhkekeskus on ehitatud riigimaale,
kuid see asetseb Navajo Nationi serval,
mis on USA suurim põlisameeriklaste reservaat.
See sobib ideaalselt siinsesse keskkonda,
mis on minu jaoks pisut võõras tunne.
Vaadake seda kohta.
See on võimas.
Ma ei kujuta ette, mida sellise kõrbeoaasi ehitamine nõudis.
Õnneks ei pea ma seda tegema.
Jätan selle Marwani hooleks, kes on üks hotelli arhitekte.
See on esimene võimas vaade, mida hotelli sisenedes näed?
Just. Mingis mõttes tahtsime seda alguses varjata,
sest kui hotelli saabud,
satud betoonmüüri ja kalju vahele
ning sa ei saa aru, kuhu suundud.
Siis tuled trepist üles ja pärast vaate varjamist käib põmaki.
Tahtsime teha midagi
- väga dramaatilist. - See on täiesti suursugune.
Kuidas selle peale tullakse?
Minu puhul tuleneb see reisimisest.
Kui satud Marokosse või Jaapanisse
ja tutvud kohaliku arhitektuuriga,
on see üsna lihtne ja algeline, kuid minu meelest peen.
Selline lihtsus võib olla väga luksuslik.
Kas sa usud, et ühiskond tunneb lihtsusest puudust?
Jah.
Usun, et üks hotelli edu põhjuseid on asjaolu,
et see toob inimesed selle juurde tagasi.
Marwan projekteeris hotellile kaks tiiba,
et kõik 34 sviiti saaksid nautida tõelist tõmbenumbrit.
Mõte oli teha selline kinolik aken,
- et tajuksid oma asukohta. - Selge.
Ja tead, mõistagi teame lääneosariikide ajalugu,
mida üritame jäljendada.
- Vesterneid John Fordilt... - Jah.
...ja Sergio Leonelt Panavisioni ekraaniga.
Siin see on.
See meenutab mulle John Fordi.
Kogu paik sobib kõrbesse ideaalselt,
samas mina ei sobi siia üldse.
See on vapustav,
kuidas bassein ümber selle kauni kalju ulatub.
Meile oli väga oluline, kuidas me maastikku kasutame.
- Jah. - Vett, kive, taevast.
Me ei saa neid kaljusid üle trumbata,
aga saame lasta inimestel neid eri viisidel nautida.
See on nii võimas,
kuidas olete kasutanud kõikvõimalikke tekstuure
sellelt maastikult.
Selles hoonetiivas on väike pilukanjon, millest avaneb kaunis vaade.
Mis on pilukanjonid?
Need on kitsad lõhed erodeerunud kaljudes,
mis käänlevad eri suundades ja mida on tuul ning vesi tahunud.
Ja see, kuidas valgus neid läbib, on täiesti maagiline.
- Tahaksin seda näha. - Peaksid seda tegema.
Kohtusin mehega, kes selle paiga projekteeris.
Ta tegi mulle ringkäigu
ja selgitas, kus kõik alguse sai.
Jumaldan selliseid asju.
See meeldis mulle. Huvitav, kas talle ka?
Võibolla on ta minust parem näitleja.
Ma ei arvanud, et nii külm on.
Öises kõrbes on külm, aga kaunis.
Kui selles paigas ringi vaadata,
tajud tugevasti selle ajalugu.
See on nagu vaataks planeedi loomist
ja ma pole seda mujal kogenud.
Põlisameeriklased on selle riigi ajalugu.
Nii et seos nende kultuuriga on miski, millest tahan rohkem teada.
Magasin väga sügavalt.
Hotell saab parima hinde.
Nüüd aga algab kõige olulisem osa.
Hommikusöök.
Mis toitu puutub, naudin seda väga.
See on mu lemmikosa minu töös.
ABIKOKK
- Erik. - Tere hommikust.
- Rõõm näha. - Sind samuti.
Kas teed sageli süüa?
Ma grillin.
Ma ei nimetaks end kokaks, sest see nõuab liiga palju.
Viskan liha grillile ja olen selles üsna osav.
Teeme täna pannkooki.
- See on me firmaroog... - Pannkoogid?
- Pannkoogid. - Hüva.
Arvaksin, et Amangiri menüüst leiad midagi
kõrgetasemelist ja peent.
Kui liiga Micheliniks kisub,
siis vahel on keeruline leida miskit, mida sa päriselt tahad.
Just. Paljudele külalistele meeldivad kodused toidud.
Jah.
Võtan nüüd kuuma panni.
Hüva. Hästi.
Võtan selitatud võid
ja siis paneme selle ahju.
Need küpsevad selitatud võis puuahjus.
Heldeke. Kõlab imeliselt.
Ärge laske kodusel toidul end ära petta.
See on paljude tippkuulsuste meelispuhkepaik.
Jama on selles, et Erik ei tohi öelda, kes nad on.
Peaaegu valmis.
Nüüd tuleb lõbus osa.
Vaatame, kas suudan delikaatselt teema tõstatada.
Kui küsiksin: „Kas George Clooney on su pannkooke maitsnud?“
- Vastaksid... - Ma ei saa kinnitada ega eitada.
Ei saa kinnitada ega eitada.
Kas oled Brad Pittile pannkooki teinud?
See oli vist jah.
Kui ütlen vaid initsiaalid
ja sa lihtsalt noogutad, kas see oleks...
Võin öelda, et Eugene Levy käis siin.
Nii armas.
- Kas veidi vahtrasiirupit peale? - Jah, palun.
Olen kanadalane, vahest ma ei maininud.
Head isu.
Nii hea.
Vinge. Aitäh.
- See on kõige võrratum pannkook... - Suur tänu.
...mida iial söönud olen.
Mida George Clooney ütles, kui seda sõi?
Tulin siia, et kogeda midagi elumuutvat,
ja need pannkoogid olid seda.
Küsige kasvõi kardioloogilt.
Aga tuleb välja, et pean Erikuga hüvasti jätma ja välja minema.
Riietun üsna soojalt,
kuna siin on praegusel aastaajal üsna jahe.
Kohalik giid Raymond viib mind vaatama loodusnähtust,
mis on hotellidisaini osaliselt inspireerinud.
Rõõm sinuga hommik veeta.
Me suundume pilukanjoneid vaatama.
Ootan seda elevusega. Kas elad siin kandis?
Sündisin ja kasvasin siin, nii et mul on selle kohaga tugev side.
Ütlen ausalt.
Kui mõtlen piludele kõrbes, tulevad meelde Vegase mänguautomaadid.
Ent Lõuna-Utah's on rohkem pilukanjoneid
kui kus iganes mujal maailmas.
See on uskumatu.
Vaata aga.
See kalju on ligikaudu 190 miljonit aastat vana.
Aegade jooksul on ilmastik vorminud seda maastikku,
mis mind ümbritseb.
Nii juhtub, kui loodus ise katedraale loob.
Siin on palju tuult, mis on muutnud selle siledaks,
nagu siin näeme.
Kui olulised need kanjonid navahodele on?
Minu kultuuris on nende kohta palju lugusid.
Öeldakse, et neid kanjoneid on vorminud ja tahunud
kõigi inimeste elus kogetud raskused.
Kui su elus esineb raskusi,
hingad sügavalt sisse...
Tuul.
See kannab negatiivsuse ja raskused
nendesse pilukanjonitesse.
- Muutes negatiivsuse... - Iluks.
- Mõtted iluks. - Jah. Just nimelt.
Seda kohta vaadates
- mõtlen, et need palved on toiminud. - Jah.
Jaa, kindla peale.
Sain Raymondi käest teada,
et see on tähendusrikkam, kui paistab.
Siin on enamat kui ainult ajalugu ja geoloogia.
- Kõik hästi? Kena. - Jah.
Ma olen 75-aastane, Raymond,
ega suuda uskuda, et mul läks nii kaua,
et siia kanti jõuda. Mul on pisut piinlik seda öelda.
Kõrbetuul ei pühi minema ainult negatiivseid mõtteid.
See on piisavalt võimas, et minema pühkida
ka minusuguse harjumuste orja vastumeelsus.
Ma pole harjunud selliseid sõnu kasutama,
aga olen broneerinud pärastlõunaks ühe õuetegevuse.
Lähen ratsutama.
Tean, mida mõtlete. Kas ma olen ikka hobusesõber?
Ma pole iial hobusesõber olnud.
Ma ei saa aru, millal hobune õnnelik on.
Mõistate?
Koera rõõmustamisest saan aru. Aga ma ei tea, kas hobune...
Kas ta liputab saba, kui tal on rõõm sind näha?
Kui ma väike olin, siis peaaegu kõik telesarjad,
parimal eetriajal, olid vesternid.
Teate küll, Roy Rogers, „The Cisco Kid“, Wild Bill Hickok.
Lähme oma vesterni looma.
Tere.
Terekest.
Kuidas läheb?
- Hästi. Olen Eugene. - Tore. Ma olen Brooke.
- Brooke, kuidas läheb? - Hästi. Tahad hobustega tutvuda?
Kõlab nagu veider telemäng.
- Kes see on? - See on Sadie.
Hei, Sadie.
- Kas ta on minu hobune? - Ta on sinu hobune.
Hästi. Ta tunnetab: „Algaja tuli.“
Ei, ta on väga armas.
Olin viimati hobuse seljas umbes
50 aastat tagasi,
- kui käisin sõbraga ratsutamas. - Hästi.
Kaks hobust panid küljed kokku.
- Ma paiskusin maha... - Ei.
...aga õnneks maandusime põõsasse
- ja tead... - Ei saanud viga.
Tõusin püsti ja mõtlesin: „Võibolla on hobused liiga suured.“
Näed välja nagu polomängija.
Pisut polot...
- Jah. - ...ja siis kriketit mängima.
Kuidas nüüd on?
- Hästi? - Jah.
Seetõttu ei kandnud kauboid iial prille. See pole ilus.
Mis tunne on?
Nagu istuks harkpoomi otsas.
- Kui lased lõdvaks, hakkab ta liikuma. - Hästi.
- Ja siis kalluta taha. - Hea tüdruk.
Suru kannad alla, kui tahad seisma jääda. Hüva. Kas oleme valmis?
Võibolla on hobune valmis, kuid mina mitte.
Hüva. Tule siia, Sadie.
Sadie.
- Sadie. Sadie! - Kõik on hästi, kullake.
Tõmba ohjad pingule. Hoia neid veidi rohkem pingul
- ja siis ta ei tee niimoodi. - Jah.
Ei. Tule, kallis.
- Anna minna. Hästi. - Tubli.
Kontrollin täielikult. Nii see käibki.
Pead näitama, kes boss on.
Mulle öeldi, et hobuserada on 11 km pikk,
mis on kümme kilomeetrit rohkem, kui ma tahaks.
Ma ei tea, kas oleksin hobuse selga roninud,
aga annan endast parima, tehes midagi, mida ma reeglina ei tee.
Kas tunned end kauboina?
Ma tunnen end kõige viletsama kauboina.
See kauboi ei saa iial oma filmi.
Puudu on vaid närimistubakas ja minu relv.
Kanname relvi, et tulistada lõgismadusid ja koiotte.
Kas oled ratsutamisel lõgismao otsa sattunud?
Jah.
Ongi korras. Süda puperdab.
Mingil põhjusel otsustab Sadie mu elu säästa
ja ma jõuan tagasi hotelli.
Mu voodi kutsub mind,
ent täna on mul esirea piletid erilisele etendusele.
Privaatsele tähevaatlusseansile navahost giidi Myloga.
- Kuidas läheb? - Kuidas endal?
Suurepäraselt.
Rõõm sind näha.
Minu töö on istuda ja üles vaadata
ning olen üsna kindel, et oskan seda hästi.
Kas taevas on miskit sulle olulist?
Tekib tunne, et oled suhteliselt tähtsusetu,
- kui suurt pilti vaadata. - Jah.
Õpime selle kohta veidi meie traditsiooniliste lugude kaudu.
Hea küll.
Valmistasin enne mõned halud ette. Võta mõned ja ma võtan suuremad...
- Hästi. - Saame sooja.
Millal viimati lõket tegid?
Polegi teinud.
Hüva. Hakkab looma.
Kas tead, kus Põhjanael on?
Ma peaksin seda teadma.
See on vist...
- Jah. - ...kuskil seal.
See on tegelikult seal.
- Seda silmas pidasingi. - Jah.
- Meie maailma loomise loos... - Jah.
...oli see üks esimesi tähti, mistõttu on see kõige eredam.
Öeldi, et kuhu iganes me rahvas läheb, saavad nad öösel taevasse vaadata
ja meie õpetusi meenutada.
Kas saame sealt ülevalt midagi õppida?
Mu vanaisa on nii tark mees.
Ja ta õpetas mulle lapsena,
et oleme loodud tähtedega samast materjalist.
Ta ütles: „Pea meeles, et kõik need tähed on nagu inimesed Maal,
sest kui ühendada üks täht teisega,
tekib side mitmete põlvkondade vahel.“
Vanaisa ütles alati, et oleme kõik olulised,
täpselt nagu kõik tähed taevas.
See on väga hariv, Mylo.
Ütlesin, et tunnen end tähti vaadates tähtsusetuna.
Ja sa ütled mulle,
et kui ma tohutut öist taevast vaatan, peaksin end olulisena tundma.
Ei pea end tühisena tundma.
Jah, sa ei pea seda tundma, sest kui üles vaatad,
on seal asju, mis meenutavad sulle, et sa pole tühine.
Kas tahaksid minuga rännata?
Sest mulle meeldib sind kuulata.
See on mõnus tunne, kui tunned end olulisena.
Kõrb võib sedasi mõjuda. See on spirituaalne koht.
Ma tajun seda.
Kas oled spirituaalne inimene?
Sisimas olen.
Kuid olen siin jõudnud kõige lähemale sellele,
kuidas see spirituaalsus maaga suhestub.
Usun, et see on mulle hea esimene samm.
- Jah. - Aitäh.
See paik on mõjunud mulle nagu ei ükski teine.
Mõistan selle spirituaalset külge.
Ma mõistan ja tunnen seda, see on mul käeulatuses.
Sa tunned midagi.
Mylo oskas seda väga hästi
Navajo Nationi vaatenurgast sõnastada.
Täna on mu viimane päev ja olen palju õppinud.
Peamiselt seda, et kuigi kõrbe peetakse palavaks kohaks,
pole see seda eriti.
Eilne öö oli päris jahe, kas pole? Külm oli. Jah.
Siia naasmine oli nagu kirss kuival liivakoogil.
Ent sain enne koju suundumist väga erilise kutse farmi,
kus Mylo navahode reservaadis kasvas.
Spirituaalselt on meie piiriks Colorado jõgi.
Kõik, mis siiapoole jääb, on navahode maa.
Nii et kui 1868. aastal rahu sõlmisime,
ütles föderaalvalitsus sellega: „Siin on teie reservaat.“
Ja nüüd elame siin.
Mylo selgitab, et navahode nimi
on hispaaniakeelne mugandus indiaanlaste sõnast, mis tähendab „orufarmereid“,
mis kehtib paljude kohta ka tänapäeval.
See on mu vanemate kodu. See on 3 km kaugusel maanteest.
Mis tunne siin kasvada oli?
Sellel oli palju tahke.
Peamised kohustused olid seotud perega
ja lapsepõlves tegelesin nendega ning veetsin aega vanaisaga.
See on siis tõeliselt perekondlik elupaik.
Jah. Seal on mu ema ja isa maja. Sealsamas. See pruun.
Ja mu õe kodu on paremal, see on virsikukarva.
Eugene...
- Kui suur see koht on? - Üle tuhande hektari.
- Jaa, mitu... - Üle tuhande hektari?
- Korralik lahmakas. - Jah.
Lähme vaatame, mis seis lammastega on.
- Teeme kingad mustaks? - Teil on lambad?
Jah. Vaata, seal on lambad. Näed neid?
Lähme siit ja ajame nad sisse.
Meil on üks üsna metsiku hingega lammas. Ta nimi on Wilbur.
Ta pole mu suurim sõber. Loodan, et ta ei ründa meid.
Kui ta pole su sõber,
- siis mida ta minust arvab? - Ma ei tea.
See kõlab juba põnevalt.
Hüva. Ajame nad nende väiksesse tarandikku.
- Seal see ongi. Hästi. - Jah.
See on lihtne.
Vahel on ja vahel mitte.
- Ma ei usu... - Üks laseb juba jalga.
Valele poole, lapsed.
Oleks lambad paremini käitunud, oleksin näidanud, mida suudan.
Kuidas öeldaksegi? Karjatamine? Lammaste karjatamine?
Nad jooksevad.
Olen tuntud karjaajaja.
Teate, karjatamine on mul veres.
Karjaajaja.
Mu naine Deb ütleks,
et Koššer Kauboi on tagasi.
See on mu tugev külg.
Mul on hea meel, et saan näidata oskusi,
mida enamik inimesi ei näe.
Mylo, ma ei saa nii kiiresti. Olen vanem.
Me ei saa neid iial kätte.
- Ah sa, kuidas punusid. - Jah.
- Miks? - Nad nägid meid ja otsustasid pageda.
Lambad põgenesid, kui mind nägid.
Kas nad on näinud filmi, mis neile ei meeldinud?
- Nad põgenevad. Jah. - Lasevad endiselt edasi.
Kas nad tulevad ise tagasi?
Nad teavad, et peavad tulema,
kuna meil on puumasid, rebaseid, koiotte. Nii et...
Siin on puumasid?
Nad elutsevad seal eemal kaljude juures.
Needsamad kaljud siin?
- Jah. Nii et... - Mis mõttes „seal eemal“?
Meil on siga. Kas tahad Lulut näha?
Vaatan sea üle.
- See on suur siga. - Jah. Ta on suur tüdruk.
Lulu.
Kui teda paitad, hakkab ta ruigama. Ta on naljakas.
Kui mind teatud kohtadest paitada, hakkan ka ruigama.
Lambad on tagasi.
Minu autoriteedi mõjumine võttis aega.
Hei, siit nad tulevad. Hästi.
Olgu see teile õppetunniks.
Te ei jookse loata kuhugi, selge?
Jah.
See on nende sööt. Lähed viskad neile?
Hüva, lapsed. Söögiaeg.
Söögi... Ei.
Wilbur oli veidi pealetükkiv.
- Hüva, tead mis? - Too see siia.
Need loomad on ärahellitatud.
- See on neile nagu jäätis. - Siin... Ei, lapsed.
Mõtled, et lambad on hellad ja armsad...
Ei, nad on nagu pullid.
Hüva, tead mis?
Peame nendele loomadele kombeid õpetama.
- Hästi. - Ei, siin pole midagi.
Kui oluline on tänapäeval tavasid elus hoida?
See on eluliselt tähtis.
Ütlen alati, et mul on maaga tugev side.
Kui me sünnime, kaevatakse tükike nabanööri maasse,
et oleksime sünnist saati emakese maaga seotud.
Kui sul pole elus midagi sellist,
siis mõistan, miks mõned kimbatusse satuvad.
Navahod elavad matriarhaalses ühiskonnas.
Naised haldavad maad ja on kariloomade omanikud.
Sellise korralduse muudab heaks see, et asju aetakse korralikult.
Eugene, see on mu ema. Shimá.
Tere, shimá.
- Ja noorem õde Patricia. - Jaa. Tere.
- See on Desree. - Tere.
- Desree, rõõm näha. Eugene. - Jah. Rõõm näha.
- Jah. - Lauren, mu abikaasa.
Rõõm näha, Lauren.
- Jah. - Jah.
Nägin siin lapsi...
Nad on tegelikult seal.
Meie suguvõsas on peaaegu 200 inimest.
200?
- Jah. - Kui teil on suguvõsa kokkutulek,
- tuleb palju inimesi. - Jah.
- Mõned. - Peate...
Tuleb katta pikk laud.
Jah.
Anname teadmised edasi oma lastele,
et nad saaks neid õpetusi edasi kanda.
See on kõige olulisem. Hoiame oma kultuuri, keelt, pärandit
ja eriti tseremooniaid elus.
- Hoiate elus. - Jah.
Õpetame uutele põlvedele, kes me oleme,
sest meie vanavanemad pidasid neist tavadest kinni
ja paljud neist on surnud.
See on raske, sest inimestena on osake meist...
- kultuur, mida kogume. - Jah.
See on raske.
Mu õepoeg Owen on fantastiline noormees
ja ta armastab tantsida.
Rõngatantsus tuleb oma kujutlusvõimet kasutada.
Märkad tema erinevaid liigutusi vaadates,
et ta matkib ka erinevaid loomi.
See oli imeline pärastlõuna.
Mylo on vapustav noormees ja tal on võrratu perekond.
Tähendab, vaadates Owenit ja Mylot
nägin, kuidas Mylol pisar silma tuli.
- Olen Oweni üle uhke... - Jah.
...et ta seda elus hoiab. Jah.
Näen seda sinu silmis, Mylo.
Jaa.
Owen, imeline.
- Imeline! - Tubli töö.
Tubli, Owen.
Jaa.
- Jaa! - Jaa!
Ma ei teadnud eriti midagi navahode kultuurist
ja see avas mu silmad.
Rõõm oli sind võõrustada.
- Jah. - Osana meie vanaema õpetusest
kingime sulle kaelakee.
Ole lahke.
Tükike meie kultuurist ja keelest jääb alati sinuga.
- Aitäh. - See on vapustav.
See on väga eriline.
Kõrbes võib tühjus valitseda,
kuid selles tühjuses on nii mõndagi.
Selles on ajalugu, geoloogiat ja inimesi,
kes on siin 15 000 aastat elanud.
Seega oli see mulle suur au, et sain sellel maal nendega olla.
Kui oleksin siia üksi tulnud, oleks mulle meeldinud Amangiris peatuda
ja oleksin enamiku ajast puhkekeskuses veetnud.
Aga siin on ka maailm väljaspool puhkekeskust,
mida mul oli hea meel näha ja avastada.
Ja sõbrad, keda Navajo Nationis kohtasin,
olid ilmselt suurim...
tipphetk ja parim avastus siin.
Tõlkinud Vova Kljain