En stor filosof sagde engang: "Verden er en bog,
og folk, som ikke rejser, læser kun én side i den."
Jeg har læst flere sider, og jeg er ikke vild med bogen.
Der er flere grunde til, at jeg ikke kan lide at rejse.
Når det er for koldt, har jeg det ikke rart.
Vinterbadning? Nøgen?
- Ja. - Sikke en dejlig invitation.
Når det er for varmt, har jeg det heller ikke rart.
Jeg kan ikke løbe så stærkt.
- Men jeg er 75 år. - Skal jeg hjælpe dig?
Nej tak.
Og det er måske på tide at udvide min horisont.
Åh gud.
Første gang med hånden oppe i en elefantrøv.
Men heldigvis bor jeg på nogle helt utrolige hoteller.
Hold da op. Det er storslået.
Den eneste betingelse er, at jeg skal udforske det, som er udenfor.
- Pas på. - Det siger du ikke.
- Smukt bjerg. - Vulkan.
En vulkan?
En verden, jeg har undgået hele mit liv.
Sadie.
Åh gud. Åh gud. Åh gud.
Bare jeg overlever, så er jeg glad.
Det er sidste gang, jeg drikker fem glas vodka med en finne.
Det her landskab er noget af det mest fremmedartede, jeg har set.
Bare en hel masse ingenting.
Så meget ingenting.
Og mig.
Det er første gang, jeg er i en ørken,
og jeg må helt ærligt sige, at det ikke appellerer ret meget til mig.
Jeg indrømmer, at den manglende luftfugtighed er godt for mit hår,
men jeg har ikke lyst til at være ret længe...
...herude, hvis jeg skal være ærlig.
Og jeg ved af erfaring,
at bare fordi en situation er slem, kan den sagtens blive værre.
Fik jeg sagt, at jeg har det svært med højder?
Godmorgen. Jeg hedder Tony, og jeg er din pilot.
- Tony. Eugene. - En fornøjelse.
Det bliver en smuk tur. Så kig dig omkring og nyd den.
Jeg tør ikke se ned fra en bro, så vi må se, hvordan det går.
Jeg tænker: "Ikke ret godt." Men det er vel fuldstændig ufarligt.
Det er en redningsvest.
Den skal rundt om maven og spændes fast sådan her.
- Den her skal vende udad. - Javel.
Har du brugt redningsvest før?
Jeg har aldrig haft brug for en og været så tæt på døden.
Men det er godt at vide, at den er her.
Lad os sætte os ind.
- Okay. - Denne vej.
Utah er USA's 45. delstat.
I fornemmer nok, at en del af mig ikke er vild med den stat.
Lad skrigeriet begynde.
Det kaldes ren rædsel.
Så flyver vi.
- Det ryster lidt. - Hvordan går det?
Ikke så dårligt. Jeg åbner øjnene om et øjeblik.
Lad ikke frygten lamme dig.
Jeg har ikke set udsigten endnu. Jeg kigger ud nu.
Det ser ud, som om vi flyver direkte ind i den klippevæg, Tony.
- Vi flyver hen over den. - Ja, langt over.
Åh gud.
Nede til højre har vi den smukke Horseshoe Bend.
Jeg hælder lidt til højre, så du får den fulde oplevelse.
Puha. Der er langt ned, Tony.
Her kommer den smukke Tower Butte, som hæver sig 300 meter over jorden.
- Vil du lande på den? - Ja. Du skal se udsigten fra den.
Jeg har set udsigten. Det er fint. Vi behøver ikke lande på den.
Så er det nu.
Ikke for at spille klog, men den ser ikke stor nok ud.
Åh gud.
Velkommen til Tower Butte.
Jeg troede, det blev nemmere, når jeg kom ud af helikopteren.
Jeg tog fejl.
- Pas på. - Det siger du ikke.
- Velkommen til den dyre udsigt. - Wow.
Hele det landskab, vi kan se nu, er det fredet område?
Vi er faktisk i navajo-reservatet.
- Er det navajo-land? - Et meget helligt sted for navajo-folket.
Når man ser på butterne,
får man indtryk af, at alt har været oppe på det niveau.
Lige præcis. For cirka 165 millioner år siden
ville alt, hvad du kan se her, være på samme niveau.
Hvad så nu?
Tony synes, vi skal lade os dumpe ud over klippen.
Vi må se, hvordan det går.
Er du klar?
- Så gør vi det. - Hold da op!
Puha!
Jeg har aldrig været så tæt på at styrte i afgrunden.
Når vi kommer rundt om hjørnet, kan du se hotellet.
- Resortet ligger foran os. - Det der? Man kan knap nok se det.
Der ligger det.
Amangiri. Mit hjem de næste par dage.
Hvad jeg dog ikke udsætter mig selv for.
- Velkommen. - Flot landing.
De siger, at "Amangiri" betyder "fredfyldt bjerg".
Og til over 3.000 dollar pr. nat er det en temmelig dyr fred.
Wow. Hvor er her smukt.
Velkommen til Amangiri.
- Tak. Hej. - Jeg hedder Kauri.
Eugene. Hyggeligt at møde dig.
Kauri skal vise mig min suite.
Hold da op.
Og samle min underkæbe op fra gulvet.
Det er fuldstændig vidunderligt.
Værsgo.
Meget pænt.
Det er Girijaala-suiten, som på sanskrit betyder "bjergkam".
Hvor er det flot lavet. Se der.
Selv parasollerne og hattene og stokken falder i med omgivelserne.
Det er, som om de har taget farverne i min garderobe og lavet en verden af dem.
En privat terrasse.
Jeg elsker den måde, hotellet falder ind i landskabet på.
Naturen er meget vigtig for os. Vi favner de oprindelige amerikaneres kultur.
Jeg er selv navajo, så det er noget, jeg holder meget af ved resortet.
Det vil jeg gerne høre lidt mere om, mens jeg er her.
Selvfølgelig.
Resortet er bygget på statsejet jord,
men det ligger på kanten af navajo-reservatet,
det største reservat for oprindelige amerikanere i USA.
Det passer perfekt ind i omgivelserne, hvilket ikke er en følelse, jeg kender.
Se lige.
Det er storslået.
Jeg kan ikke forestille mig, hvad det har krævet at bygge denne oase.
Men det behøver jeg heller ikke.
Det overlader jeg til Marwan, en af arkitekterne bag hotellet.
Så det er den første imponerende udsigt, man får, efter at man er ankommet?
Præcis. Vi ville faktisk fratage folk udsigten,
for når man ankommer, er man klemt inde mellem betonmuren og klippen,
og man ved ikke, hvor man ender.
Så kommer man op ad trappen, og efter at have fjernet udsigten... Bang!
- Vi ville lave noget virkelig dramatisk. - Det er fuldstændig majestætisk.
Hvordan finder man på den slags?
Personligt har jeg rejst meget.
Det kan være i Marokko eller Japan, hvor man ser en masse lokal arkitektur,
som er enkel, men efter min mening meget elegant.
Sådan et enkelt udtryk kan være meget luksuriøst.
Og tror du, at samfundet længes efter noget mere enkelt?
Ja.
Hotellet her er blandt andet så populært, fordi det giver folk enkelhed.
Marwan har bygget hotellet i to fløje,
så alle 34 suiter kan nyde det store trækplaster.
Idéen var at lave de her filmiske vinduer, så man kan se det dramatiske sted, man er.
Det vestlige USA har jo en vis historie, som vi prøver at indfange.
Westernfilm af John Ford og Sergio Leone med det brede Panavision-lærred.
Der har vi det. Det her er ren John Ford.
Hele stedet går fuldstændig i et med ørkenen,
på samme måde som jeg fuldstændig ikke gør.
Det her er fantastisk.
Swimmingpoolen smyger sig rundt om den smukke klippe.
For os handlede det om at trække landskabet med ind.
- Vand, klippe, himmel. - Ja.
Vi kan ikke overgå klipperne,
men vi kan lade folk nyde dem på forskellige måder.
Det er helt genialt,
hvordan I har taget alle mulige strukturer fra landskabet omkring os.
Her er der et hul i bygningen, så man får en sprækkekløft,
der giver en flot udsigt ud.
Hvad er en sprækkekløft?
Det er smalle strimler eroderet klippe,
som bugter sig i forskellige retninger, eroderet af vind og vand.
Måden, lyset filtreres gennem dem, er fuldstændig magisk.
- Det ville jeg gerne se. - Det bør du også.
At møde manden, som har tegnet stedet, og blive vist rundt af ham
og få forklaret, hvordan det hele begyndte...
Det er sådan noget, jeg elsker. Jeg nød det. Gad vide om han også nød det?
Måske er han en bedre skuespiller.
Jeg vidste ikke, det blev så koldt. Ørkenen om natten er kold, men smuk.
Rent geografisk kan man se sig omkring
og få en stærk fornemmelse af historien.
Man er tættere på at se Jordens skabelse
end noget andet sted, jeg har set.
De oprindelige amerikanere er dette lands historie.
Så forbindelsen til deres kultur vil jeg gerne vide mere om.
Jeg har sovet meget tungt.
Topkarakter til hotellet.
Men nu til det allervigtigste ved mit ophold.
Morgenmad.
Når det gælder mad, er jeg på. Totalt på.
Den bedste del af jobbet.
- Erik. - Godmorgen.
- Godt at se dig. - I lige måde. Laver du tit mad?
Jeg griller.
Jeg vil ikke kalde mig selv kok, for det indebærer alt for meget.
Jeg lægger noget kød på grillen. Det er jeg ret god til.
- Vi skal lave pandekager, vores faste... - Pandekager? Okay.
På et sted som Amangiri havde jeg troet, man ville finde
en lidt mere avanceret og fornem menu.
Hvis det bliver for Michelin, kan det være svært at finde noget, man har lyst til.
Ja, mange af gæsterne kan godt lide noget mere hjemmevant.
- Jeg tager lige den varme pande. - Okay, værsgo.
Jeg tager det klarede smør, og så sætter vi den ind i ovnen.
Så den steger i klaret smør i en brændefyret ovn.
Hold da op, det lyder fantastisk.
Lad jer ikke narre af det hjemmevante.
Stedet her er de kendtes foretrukne hotel.
Problemet er, at Erik har forbud mod at afsløre, hvem de er.
- Næsten klar. - Nu kommer vi til det sjove.
Måske kan jeg diskret bringe emnet på bane.
Så hvis jeg spørger, om George Clooney har smagt dine pandekager?
- Det kan jeg hverken be- eller afkræfte. - Hverken be- eller afkræfte?
Har du lavet pandekager til Brad Pitt?
Det tager jeg som et ja.
Hvis jeg nu gav dig initialerne, og du bare nikkede, ville det så...
Eugene Levy har været her.
Hvor er du sød.
- Lidt ahornsirup ovenpå? - Ja tak.
Jeg er jo canadier. Fik jeg sagt det?
- Wow. - Velbekomme.
- Hvor er den god! - Dejligt. Tak.
- Den lækreste pandekage, jeg har smagt. - Tusind tak.
Hvad sagde George Clooney, da han smagte den?
Jeg kom for at få en livsforandrende oplevelse,
og det må de pandekager siges at være. Spørg bare en kardiolog.
Men jeg skal åbenbart sige farvel til Erik og vove mig ud herfra.
Jeg klæder mig lidt ekstra varmt,
for jeg tror, luften bliver kølig herude på den her tid af året.
Den lokale guide Raymond kører mig ud for at se det naturfænomen,
som var med til at inspirere hotellets design.
Det er en fornøjelse at have dig med ud til kløfterne i dag.
Jeg glæder mig til at se dem. Bor du selv her i området?
Født og opvokset. Det her område ligger dybt i mine rødder.
Jeg forbinder nu mest ørken og afgrund med Las Vegas.
Men det sydlige Utah har flere af den slags kløfter end noget andet sted.
Wow, det er fantastisk.
Se lige.
Klippens geologi er omkring 190 millioner år gammel.
Gennem tiden har elementerne formet det landskab, jeg går midt i.
Sådan ser det ud, når naturen skaber sin egen katedral.
Og meget kraftig vind har skabt de glatte overflader, vi ser her.
Hvor vigtige er disse kløfter for navajo-folket?
Der findes mange historier om disse kløfter i min kultur.
Man siger, at kløfterne her er formet og udhulet
af alle menneskers modgang, som de har oplevet i deres liv.
Når man har øjeblikke, hvor man står over for modgang,
og man tager en dyb indånding...
Vind.
Vinden bar alt det negative og al modgangen
og blæste det ind i disse kløfter.
- Så det negative... - Blev smukt.
- ...blev smukt. - Ja, lige præcis.
- Det ser ud til, at bønnerne virkede. - Ja.
Ja, helt sikkert.
Det, jeg lærte af Raymond, var...
...at her foregår mere, end man lige kan se.
Her foregår mere end blot historie og geologi.
- Okay? Godt. - Ja.
Jeg er 75 år, Raymond,
og jeg kan slet ikke fatte, at det har taget mig så lang tid
at komme herud. Det er næsten pinligt at indrømme.
Ørkenvinden blæser ikke blot negative tanker væk.
Den er stærk nok til også at blæse modvillige tanker væk
hos et vanedyr som mig.
Jeg har nemlig, og det er ikke en sætning, jeg plejer at bruge,
arrangeret en eftermiddag med udendørs aktiviteter.
Jeg skal ud at ride.
Jeg ved, hvad I tænker. Er jeg virkelig hestemenneske?
Jeg har aldrig været hestemenneske. Jeg kan ikke se, om en hest er glad.
Forstår du det?
Man ved, når en hund er glad, men jeg ved ikke, om heste...
Logrer de med halen, hvis de er glade for et se en?
Da jeg var barn, var stort set alle udsendelser
i den bedste sendetid westernfilm.
Roy Rogers, The Cisco Kid, Wild Bill Hickok.
Nu laver vi min egen western.
- Hej. - Howdy! Hvordan går det?
- Godt. Eugene. - Jeg hedder Brooke.
- Goddag, Brooke. - Vil du møde hestene?
Er det titlen på et skørt quizprogram?
- Hvem er det? - Sadie.
Hej, Sadie.
- Er det min hest? - Ja.
Okay. Hun kan mærke, at jeg er nybegynder.
Nej, hun er sød.
Jeg har ikke siddet på en hest i omkring
- 50 år. Jeg var ude at ride med en ven. - Okay.
De to heste løb ind i siden på hinanden.
- Jeg blev smidt af. - Åh nej.
- Heldigvis landede vi et krat. - Så du slog dig ikke.
Jeg rejste mig og tænkte: "Måske er de for store at ride på."
- Du ligner en polospiller. - Et slag polo.
- Ja. - Og så en gang cricket.
Sidder den godt?
- Går det? - Ja.
Og derfor havde cowboys aldrig briller på. Det ser dumt ud.
- Hvordan føles det? - Det føles lidt som et ønskeben.
- Løse tøjler betyder gå. - Okay.
- Læn dig tilbage. - God hest.
Tryk hælene ned, når du bremser. Godt, er vi klar?
Måske er hesten klar. Jeg er ikke.
Kom her, Sadie.
Rolig, Sadie.
- Rolig, Sadie! Stram tøjlerne. - Okay, min ven.
Hold tøjlerne lidt strammere, så gør hun ikke det der.
- Nej nej. Kom her. Det var bedre. - Sådan.
Jeg har fuld kontrol over det. De skal vide, hvem der bestemmer.
Her skulle være over 11 km ridestier, hvilket for mig er ti en halv for meget.
Jeg ved ikke, om jeg ville have redet på en hest igen,
men jeg anstrenger mig for at gøre ting, jeg ikke normalt ville gøre.
- Føler du dig som en cowboy? - Jeg føler mig som en elendig cowboy.
En cowboy, der aldrig får sin egen film.
Jeg mangler kun min skrå og min revolver.
Vi skyder faktisk klapperslanger og prærieulve.
Har du mødt en klapperslange på en ridetur?
- Ja. - Sådan! Nu hamrer mit hjerte.
Af en eller anden grund skåner Sadie mit liv, og jeg når hjem på hotellet.
Min seng kalder, men jeg har billetter til en fin forestilling.
En privat stjernekigning med navajo-guiden Mylo.
- Eugene. - Hvordan går det?
Rigtig godt. Dejligt, du kom.
Min opgave er at sidde ned og kigge op,
og det er jeg ret sikker på, at jeg er virkelig god til.
Er noget deroppe vigtigt for dig?
Man fornemmer, at man er relativt ubetydelig i det store billede.
Det skal vi tale lidt om ud fra vores traditionelle historier.
Okay.
Jeg lavede nogle træspåner før.
Hvis du henter dem, tager jeg brændestykkerne, så vi kan få varmen.
Hvornår har du sidst lavet et bål?
- Aldrig. - Okay. Nå, men det går fremad.
Ved du, hvor Nordstjernen er?
Jeg burde vide, hvor den er.
Jeg tror, den er...
- ...herovre et sted. - Ja. Den er lige der.
- Det var der, jeg mente. - Ja.
I vores skabelsesberetning var det en af de første stjerner
og derfor den klareste. Uanset hvor vores folk er,
kan de altid kigge op om natten og huske vores lærdom.
Kan vi lære noget af det, vi ser deroppe?
Min bedstefar er en meget klog mand. Da jeg var barn, lærte han mig,
at vi er lavet af samme stof som stjernerne.
Han sagde: "Husk, at stjernerne er som menneskene på Jorden.
Når man forbinder den stjerne med den stjerne,
forbinder man flere generationer.
Bedstefar sagde altid, at alle er vigtige, ligesom hver eneste stjerne herude.
Wow. Det er meget berigende, Mylo.
Jeg sagde, at når jeg så på stjernerne, følte jeg mig lidt ubetydelig.
Og jeg tror, du fortæller mig, at når man kigger
op i den uendelige nattehimmel, skal man føle sig betydningsfuld.
- Ikke fortabt. - Nej, ikke fortabt, for når vi ser op,
er der ting, som kan minde os om, at det er vi ikke.
Vil du ikke rejse med mig?
Jeg får det helt fantastisk, når jeg lytter til dig.
Det er virkelig dejligt at føle sig betydningsfuld.
Det kan ørkenen. Det er et spirituelt sted.
- Det kan jeg mærke. - Er du et spirituelt menneske?
Inderst inde er jeg.
Men det tætteste, jeg er kommet
på at forbinde den spiritualitet med naturen, er lige her.
Så jeg synes, det er et godt første skridt.
- Ja. - Tak for det.
Det her sted har påvirket mig som ingen andre steder.
Jeg forstår det spirituelle aspekt af det.
Jeg kan mærke det, og jeg kan næsten røre ved det.
Man mærker noget.
Og Mylo var god til at beskrive det
ud fra navajo-folkets perspektiv.
Det er min sidste dag, og jeg har lært meget.
Især at ørkenen, som man tror er et varmt sted, ikke er det.
Kølig nat i går, synes I ikke? Det var koldt.
At komme tilbage hertil var en sand og tør fornøjelse.
Men før jeg tager hjem, er jeg blevet inviteret ud på den gård
i navajo-reservatet, hvor Mylo er vokset op.
Spirituelt er vores grænse Colorado-floden.
Alt på denne side er navajo-område.
Da vi underskrev traktaten i 1868,
afgjorde den føderale regering, at her lå reservatet.
Det er der, vi bor nu.
Mylo forklarer, at ordet "navajo"
er en spansk version af et Pueblo-ord, der betyder "dalens bønder",
hvilket stadig gælder for mange i dag.
Her bor mine forældre. Et par kilometer fra hovedvejen.
Hvordan var det at vokse op her?
Det var alting.
De vigtigste forpligtelser handlede om familien,
så min barndom drejede sig om dem og om samværet med min bedstefar.
Så det er virkelig en slægtsgård?
Ja. Der er min mor og fars hus. Det brune der.
Og min søster bor derovre til højre i det ferskenfarvede hus.
- Nå, Eugene. - Wow.
- Hvor stor er grunden? - Et par tusind.
Et par tusind acre?
Det kalder jeg en landejendom.
Lad os se, hvordan fårene har det.
- Du får beskidte sko. - Har I får?
Ja. Se, der er fårene. Vi genner dem lige ind igen.
Vi har et ret vildt får. Han hedder Wilbur.
Han er ikke min bedste ven. Forhåbentlig stanger han os ikke.
- Hvad synes han så om mig? - Det ved jeg ikke.
Det lyder allerede spændende.
Vi genner dem lige ind i folden her.
- Nå, der er den. - Ja.
- Det er da nemt nok. - Ikke altid.
- Det der stikker af. - Hov, den forkerte vej, makker.
Hvis fårene havde opført sig pænt, skulle I se, hvad jeg kan.
Hvad kaldes det? At vogte? At vogte får?
De spæner af sted!
Jeg er kendt for at drive. Jeg driver folk til vanvid.
Driveren.
Som min kone Deb siger: "Kosher-cowboyen er tilbage."
Det her er min stærke side.
Jeg er glad for, at jeg får mulighed for at vise nogle af mine evner,
som de færreste er så heldige at se.
Mylo, jeg kan ikke løbe så stærkt. Jeg er en ældre mand.
- Vi fanger dem aldrig. De stak af. - Ja.
- Hvorfor? - De så os, og så smuttede de.
Fårene løb, så snart de så mig.
Havde de set en film, de ikke brød sig om?
- De flygter. - De løber stadig. Kommer de selv tilbage?
De ved, at de skal komme hjem, for vi har pumaer, ræve og prærieulve.
Pumaer?
- De er mere helt derovre ved klipperne. - De klipper lige der?
- Ja, så... - Hvad mener du med "helt derovre"?
- Vi har en gris. Vil du se Lulu? - Jeg vil gerne se en gris.
- Hold da op, det er en stor gris. - Ja, hun er stor.
Lulu.
Hvis man klapper hende, hyler hun. Hun er sjov.
Jeg hyler også, hvis du klapper mig.
Fårene er tilbage. De skulle lige forstå min autoritet.
- Sådan, det var godt. - Så kan I lære det.
I må ikke stikke af uden at have fået lov.
Ja.
- Det er deres foder. Vil du give dem det? - Okay, unger. Så er der mad.
Mad... Nej, nej.
Wilbur var lidt påtrængende.
- Okay, de dyr er forkælede. - Kom herover med det.
- Nej, unger... - Det er som at få is.
Man tror, får er så blide og søde, men nej, de er som små tyre.
Ved du hvad? De dyr skal lære at opføre sig pænt.
Der er ikke noget i.
Hvor vigtigt er det at holde traditionerne i live i dag?
Det er altafgørende. Jeg har dybe rødder i jorden her.
Når vi bliver født, lægges lidt af navlestrengen ned i jorden,
så vi øjeblikkeligt ved fødslen er forbundet med Moder Jord.
Så hvis man ikke har så meget af det i sit liv,
forstår jeg godt, man føler sig lidt fortabt.
Navajo er et matriarkalsk samfund.
Kvinderne styrer jorden og ejer dyrene.
Og det gode ved den arbejdsfordeling er, at tingene bliver gjort ordentligt.
- Eugene, det er min mor, min shimá. - Shimá, hej.
- Min lillesøster, Patricia. - Hej.
- Det er Desree. - Goddag.
- Desree? Goddag. Eugene. - Goddag.
- Og Lauren, min kone. - Goddag, Lauren.
- Jeg så nogle småfolk et sted... - Ja, de er derovre.
Vores familie består af næsten 200 mennesker.
To hundrede? Så når I holder familiefest,
- er I rigtig mange? - Ja.
Vi har et meget langt tagselvbord.
Det, vi har lært, giver vi videre til vores børn,
så de kan føre den viden og lærdom videre.
Det vigtigste er at holde vores kultur, sprog og arv
og især vores ceremonier i live.
- At holde det i live. - Og lære næste generation, hvem vi er.
Vores bedsteforældre bevarede traditionen for os,
og mange af dem er gået bort.
Det er svært, for vi er et folk af... du ved...
...af den kultur, vi samler, og det har været svært.
Min nevø Owen er en fantastisk ung mand.
Han elsker at danse.
I ringdans bruger man sin fantasi.
Du vil se, at i de forskellige bevægelser viser han forskellige slags dyr.
Det var en skøn eftermiddag.
Mylo er en fantastisk ung mand, og han har en dejlig familie.
At se Owen danse og kigge over på Mylo,
der får tårer i øjnene...
Jeg er stolt af Owen, fordi han holder det her i live.
- Det kan jeg se i dine øjne. - Ja.
Owen! Fantastisk.
- Fantastisk! - Flot, Owen.
Jeg vidste ikke ret meget om navajo-kulturen før det her.
- Det var virkelig en øjenåbner. - Vi er glade for, du kom.
Som en del af vores bedstemors lære giver vi dig denne halskæde.
Værsgo.
En del af vores kultur og sprog er altid hos dig.
- Tak. - Fantastisk. Det er noget helt særligt.
Ørkenen er en hel masse ingenting,
men der er så meget i det ingenting.
Der er historie, og der er geologi, og der er de mennesker,
som har levet her i 15.000 år.
Så det var en ære for mig at være her sammen med dem.
Var jeg kommet alene, havde jeg sikkert elsket Amangiri
og havde tilbragt det meste af tiden på resortet.
Men her er en verden uden for resortet,
som jeg er glad for, jeg fik chancen for at se og opleve.
De venner, jeg fik i navajo-reservatet,
var nok det største...
...højdepunkt og den bedste opdagelse, jeg har gjort her.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve