En stor filosof har sagt: "Världen är en bok,
och de som inte reser läser bara en sida."
Jag har läst några sidor, och jag gillar inte boken.
Jag ser inte fram emot att resa av flera anledningar.
Jag gillar inte när det är kallt.
Vinterbada naken?
- Ja. - Vilken rolig inbjudan.
Och när det är för varmt trivs jag inte heller.
Jag kan inte springa så fort.
- Men jag är 75. - Behöver du hjälp?
Nej då.
Det kanske är dags att vidga horisonterna.
Herregud.
Jag har aldrig haft handen i en elefantröv förr.
På plussidan
bor jag på några otroliga hotell.
Jösses. Det här är spektakulärt.
Men jag har också gått med på att utforska utanför dem.
- Var försiktig. - Det menar du inte?
- Vackert berg. - Det är en vulkan.
En vulkan?
En värld jag har undvikit i hela mitt liv.
Herregud.
Bara att överleva vore toppen.
Det är sista gången jag dricker fem vodka med en finne.
Jag ser faktiskt fram emot Venedig,
för jag har hört att alla borde se Venedig innan de lämnar jordelivet.
Upplyftande, inte sant?
Så... här är jag.
Venedig! Fullt av kultur och historia,
och ofta räknat som en av världens vackraste städer.
Det här resmålet bara ber om att utforskas.
Men utforskning är inget jag brukar göra när jag reser, så jag kan vara oförberedd.
Hur kommer jag in till stan?
Denna vintagebåt är en venetiansk vattentaxi...
Tack.
...och tillsammans med guiden och tröjmodellen Enrico
tar den mig till mitt hotell.
ITALIEN
Venedig består av över 100 små öar
i en lagun som är så spektakulär att den blivit ett världsarv.
Det här är Venedig! Gud, vad vackert!
Byggnaderna går tillbaka ända till 800-talet.
800-talet?
Denna över 1 000 år gamla stad var en gång navet för ett handelsimperium
och Europas rikaste storstad.
Nu lockar staden upp till fem miljoner turister varje år.
Kan det här vara ett resmål där jag inte har nåt att oroa mig över?
Venedig är byggt på pålar.
En stad byggd på pålar?
Ja.
Kanske inte.
Hur mycket vikt tål pålarna?
De sjunker lite, vilket är ett regionalt problem.
Men en intressant sak är att när staden byggdes
var havsnivån 1,5-2 meter lägre än nu.
Okej.
Så vi har en ostadig grund och stigande havsnivåer.
Skönt att veta att jag bara kan ta det lugnt och...
Akta huvudet!
...bereda mig på att bli halshuggen.
Broarna är otäcka. Oj då, en till.
Man måste alltid vara vaksam...
Akta huvudet nu. Ner.
...för en resa hit kan plötsligt ta slut.
Sitter huvudet kvar än? Bra.
Då är vi äntligen framme.
Här är det. Gritti Palace.
Vad vackert.
Ett av Venedigs lyxigaste hotell.
Gritti Palace är ett andra hem för kungligheter, miljardärer, filmstjärnor...
En cappuccino väntar mig på den där terrassen.
...och nu för mig.
Tackar.
Lyxen jag måste stå ut med.
God morgon.
- Välkommen. - Tack.
- Angenämt. - Angenämt.
Jag är chef här, Paolo Lorenzoni, med Carlotta.
Välkommen till Gritti Palace.
Det är fint här inne.
Man vet att man inte är i Kansas längre här inne.
Ja. Vackert.
Gritti är Venedigs äldsta palats.
Namnet kommer från dogen Andrea Gritti.
- Dogen i Venedig var? - Dogen var som en kung.
Men tydligen inte den muntraste kungen.
Det är vad jag kallar en surkart.
Om man blir avmålad kan man väl le lite?
Se inte så dyster ut.
Jag ska visa dig till vårt bibliotek.
Under dogens bistra uppsyn blir VIP-gäster ombedda att skriva in sig.
Den här boken är dyrbar. Vi kallar den "guldboken".
Man ser genast Ernest Hemingways signatur här.
"Ernest..."
- Hemingway. - "...Hemingway."
Sen har vi...
- "Liberace." - Den 19 juli.
Som ritade en kandelaber på...
Ja, på pianot.
I fall att nån inte visste vilken Liberace det rörde sig om.
Det är som en uppslagsbok över...
Charlie Chaplin.
...alla som är nån.
"Prinsessan Margaret." Och hon skrev bara "Margaret"?
- Ja. - Ja.
Är du säker på att det är prinsessan?
- Jag hoppas det. - Okej.
Jag hoppas att min närvaro här
inte har sänkt ribban.
Men att ingen har bett mig signera den säger allt.
Jag ser att det är lite utsmetat på vissa sidor,
som om nån har spillt en bellini eller nåt.
Om det finns några skador, så är det vattenskador.
Tappade nån den i plurret?
Nej, det var högvatten, och det kom in lite.
Oj. Det här är som...
- Så högvattnet kommer in i hotellet? - Det stämmer.
Får gäster någon form av rabatt när de...
- Inte alls. De betalar mer. - Betalar de mer för det?
Ja, det är ju en upplevelse.
Och en man inte får på andra hotell.
Lyckligtvis sover jag en trappa upp,
så förhoppningsvis slipper jag vakna till att mina strumpor flyter runt.
Åh, herre...
Vad tycker du om rummet?
Det är tjusigt.
Det här rummet är fullt av historia och konst.
Allt du ser här, alla stuckaturer och fresker, är original.
Allt är helvenetianskt.
Det här är äkta guld.
- Äkta guld? - Bladguld. Absolut.
Det här är gjort i Venedig?
- Ja. - Inte importerat?
Definitivt inte.
- Det måste vara en dyr stol. - Givetvis.
- Eller hur? För att... - Ja.
Kanske jag tar en nagelfil och börjar
skrapa av lite.
Jag är inte riktigt van vid det här.
Äkta bladguld på möblerna?
Det är den gamla världen bevarad.
Det här är från 1600-talet.
- Aldrig! - Jodå.
Det är ovärderligt.
Du hörde rätt. Möblerna är äldre än USA.
Om jag kan vänja mig vid all lyx?
Jag... Kanske.
Vanligtvis hade jag nog tillbringat merparten av vistelsen här inne.
Inte bara för att jag är bekväm av mig.
Jag vet att det finns mycket att se i världen...
...men att lämna hotellet och utforska
en främmande plats där jag inte vet var jag är
ger mig lite ångest. Tror jag. Ja.
Men jag vet att det finns mer att provsmaka här än hotellets meny.
Jag måste få bukt med mina fjärilar,
ta den smala vägen och våga mig ut i Venedig.
- Monica? - Ja.
- Trevligt att träffas. - Trevligt.
- Vill du ha nåt att dricka? - Det ska vi absolut ha.
Matskribenten Monica
har gått med på att hjälpa mig. Hon föreslår att vi börjar med lunch.
Jag tycker att det bästa med att utforska en stad
är att göra det genom dess mat.
Det här är en 1 000 år gammal republik som har haft så många
influenser från världen över.
Så maten skiljer sig från resten av Italien.
När turister kommer hit, förväntar de sig världens bästa pizza?
Förmodligen. Och de blir besvikna, för det har inget med Venedig att göra.
Pizza kommer från Neapel.
I Venedig äter man risotto, fisk eller pasta.
Det är det venetianska köket.
Mycket folk.
Jag sa ju att jag skulle visa dig stadens liv.
Vi har en fiskhandlare här,
och vi har Italiens bästa fisk, för den är färsk varje dag.
Fisken, grönsakerna, tårtorna... Venedig handlar om mat.
Musik i mina öron.
Det här är en bacaro, en osteria.
Ett typiskt matställe för venetianer.
Det här är en av stadens äldsta vinkrogar.
Det här låter lovande.
Du ska få provsmaka vår berömda cicchetti, som du ser här.
Cicchetti.
Det kommer från latinets "ciccus", vilket betyder "liten".
Okej.
"Liten" var inte vad jag hoppades att vår lunch skulle bli.
- Hur hungrig är du? - Jag är...
Tja... "Som en varg", som folk säger.
Lyckligtvis är cicchetti inte bara en,
utan många sorters plockmat.
Man äter några cicchetti.
Enligt tradition serveras det med vin.
Det här är raboso.
Och det vore ju ohyfsat att inte följa den.
Notera att den serveras kyld.
Den är väldigt, väldigt uppfriskande.
Ja. Men låt dig inte luras. Det är 13 %. Därför behöver man...
- Så man behöver många mackor, eller hur? - Man behöver många cicchetti.
Monicas val av vin har stillat mina nerver.
Om ändå hennes val av cicchetti hade gjort detsamma.
Vi ska definitivt prova baccalá.
- Det är torkad torsk. - Torkad torsk?
Som har återfuktats genom att doppas i sötvatten
som byts ut regelbundet i tre dygn.
Efteråt kokas den, och sen...
- Efteråt kokas den? - Ja.
Du får det inte att låta gott.
- Du kommer att gilla det. - Säkerligen. Vi smakar.
Det är inte lika starkt som det låter.
Det är gott.
Förväntade du dig det?
Nej. Jag förväntade mig kattmat.
Men det är faktiskt jättegott.
Det här är vad jag menar med att äta gott.
Smaskiga små godbitar, utsökt vin
och inget särskilt på agendan.
- Så gör vi i Venedig. - Jag skulle gå upp så mycket.
Jag hade vägt 120 kg vid det här laget. Och varit på fyllan.
Venedig består av sex distrikt med olika kök och smaker.
Monica leder mig bort från turiststråken till Cannaregio.
Det här är det enda koscherbageriet
i provinsen Venedig, som är ganska stor.
Vi må vara i Italien, men inget går upp emot en judisk deli.
- Oj. - Mycket av det du ser
hittar man ingen annanstans i världen.
"Bisse" är en typisk kaka härifrån.
- Jag gillar det redan. - Jag vet.
Okej. Fortsätt.
"Impada" är ett bakverk fyllt med mandel.
Vi tror att det kommer från spanska judar.
Judar från hela Europa började flytta till Venedig
så tidigt som 1200-talet.
Det här är en av världshistoriens viktigaste platser,
för det är ett judiskt getto, och det var världens första getto.
Hur hamnade ett judiskt getto i Venedig?
År 1516 bestämde staden
att det var bäst om alla bodde på samma ställe.
Med åren segregerade de, för första gången i historien,
judarna från de andra folkgrupperna,
och det är därför som "getto" har blivit ett dåligt ord.
Segregationen varade i över 250 år...
Det här är en av portarna.
Den stängdes vid utegångsförbudet. Ingen fick komma in eller ut.
...tills fransmännen invaderade 1797.
Napoleon öppnade portarna, men inte för att han gillade folket,
utan för att han gillade deras pengar.
Så...
Napoleon låter som en av de bättre antisemiterna.
Det väcker gensvar för mig som är judisk.
Det var helt klart inget vanligt turistmål,
och hade jag gått dit om jag inte gjorde det här?
Troligtvis inte.
För det är inte vad jag gör när jag reser.
Så det har gjort intryck.
Det kan vara vinet.
Men, nej. Det är nog bara jag.
Efter en historierik dag väntar en kaloririk kväll.
Jag har lärt mig hur venetianerna äter.
Nu är dags att jag lär mig hur venetianska kungligheter äter.
Jag ska äta som en doge med ett leende på läpparna.
För att min upplevelse ska bli så fin som möjligt,
kommer en i hotellets elitstab att ta hand om mig.
Maurizio, du ser ut som en filmstjärna.
Om jag såg ut så där när jag började,
hade min karriär kunnat gå en helt annan väg.
Kvällens meny är särskilt venetiansk:
ravioli formade som gondoler.
Men gud vad gott.
Torsk med cannellinikräm och tryffel.
Det här gillar jag, för det är enastående mat.
Och till sist: en dessert formad som en cigarr.
Cigarren kommer från vår vän Hemingway, som rökte vid det här bordet.
- Är det här Ernest Hemingways bord? - Ja.
Wow, jag fick plötsligt skrivlust.
Garnerat med nåt för en rik gom.
Det är bladguld. Ätbart.
- Ätbart? - Ja.
Jag kan förstå att man äter blad,
men det här var en annan femma.
Det här är sjukt gott.
Jättegott.
Kan ni tänka er?
En kväll av lyx och jag har redan fått smak för guld.
Kommer jag få problem med flygplatsens metalldetektorer på grund av det här?
Jag har vaknat till en förtjusande soluppgång.
Och tur nog är vattnet kvar där jag lämnade det:
utanför hotellet.
Det är dags att stiga upp, klä på sig och beställa rumsservice.
God morgon. Hur står det till?
Bara bra.
Hotell som detta är anledningen till att jag reser.
Vad har du på schemat idag?
Ja, jag vet inte.
Om jag fick bestämma,
skulle jag sitta här i några timmar...
- Ledig dag. - ...och bara njuta,
kanske ta en kaffe eller två.
Men vad skulle du rekommendera?
Du borde förirra dig i det äkta Venedig.
- Förirra mig i det äkta Venedig? - Gå bara runt och gå vilse.
Det är inte min grej.
Och hur förirrar man sig bäst här?
Tydligen tar man en åktur med stadens mest kända transportmedel:
en gondol.
De dök upp här för över 900 år sedan.
Jag misstänker att farlederna såg lite annorlunda ut då.
Jag ser bussar...
...transportbåtar, taxibåtar.
Det är full rulle. Det är mycket rörelse på vattnet.
Men friskt vågat, hälften vunnet.
- Hej. - Hej.
Ta plats.
Okej, då åker vi.
Och min gondoljär...
- Vad heter du? - Alessandro.
...Alessandro har inte bara stans bästa kalufs...
Det här är huvudkanalen, Canale Grande.
- I rusningstid. - Ja.
...han verkar även duktig på att undvika trafiken.
- Hur länge har du gjort det här? - Trettio år.
Jag började med min pappa när jag var 12-13 år.
- Var han gondoljär? - Ja.
Min pappa, min farfarsfar och min farfar.
Och min son försöker lära sig yrket.
Det är en familjetradition. Jag är stolt över det.
Otroligt.
Ju längre bort vi kommer från Canal Grande...
Så ska det se ut.
- Du är en riktig gondoljär nu. - Ja.
...desto mer upplever jag staden som Alessandros förfäder hade upplevt den.
Det är ovanligt tyst här.
- Ja. - Hör bara.
Det är tyst.
Det är lugnt.
Det finns historia.
Det är faktiskt skönt.
I denna labyrint av vatten
känner jag mig helt förirrad, och det är underbart.
Maurizio hade varit stolt.
Akta huvudet.
- Hatten? - Nej. Eller jo, hatten med.
Det är otroligt hur länge yrket har gått i arv i generationer.
Men enligt Alessandro finns det ännu äldre och sällsyntare familjeföretag i stan.
Och då jag försöker utforska stan som en riktig globetrotter...
- Hallå. - Hej.
- Får jag komma in? - Ja, stig på.
...tar jag hans råd och träffar hantverkaren Eleonora.
Min tvillingsyster Sara och mamma Sabrina.
Trevligt att träffas.
Denna familj tillverkar bladguldet som används av stans bästa hantverkare
och nån enstaka hotellkock.
Varje blad är tunnare än ett hårstrå och gjort för hand...
...och hals.
Det här kanske vore nåt för mig. Jag har andats hela livet.
Blås i mitten.
Blås.
För mycket.
Jag tror det är nåt fel med foliet.
Det kanske är bordet? Är ditt likadant?
Ja. Titta.
Tillverkningen av denna fina, ömtåliga produkt
leds av hantverksmästaren Marino.
Eleonoras pappa.
Så, vad händer här inne?
Min pappa Marino är Italiens och Europas sista guldslagare.
Okej.
Jag visste inte vad jag skulle tro först...
Jag ser att det finns vaddering.
Guldet är inuti mellan plast. Titta!
Guldplåtar i plast.
...för nån stod och bultade med en hammare
och tittade ut genom fönstret.
Varför tittar han inte på det han slår?
Fingrarna är väldigt nära hammaren.
- Ja. Fem gånger. - Fem gånger har han slagit fingrarna?
En gång hade fått mig att säga:
"Kanske skoförsäljare vore nåt."
Så hur många gånger...
Alltså, slår han den hundra gånger?
30 000 slag.
Han slår den 30 000 gånger?
Ja. Det är samma metod som på 1600-talet.
Lämnar han sin arm åt vetenskapen?
Du?
- Ska jag testa? - Ja!
Du skojar!
Herregud! Den väger ett ton.
Det räcker inte med en arm.
Musklerna kvittar. Det är bara teknik.
Så det finns ett yrke som levt vidare i århundraden,
som gått i arv från far till son till dotter till son...
Det är fascinerande.
Förstör jag guldet?
Nej då.
Jag är nog inte lärlingen Marino behöver.
Den här traditionen får hålla sig i familjen.
Wow! Det här var då nåt.
Ännu en morgon med pompa och ståt i Gritti Palace.
Och hotellchefen har bett mig följa med till hotellets mest helgade hall.
Jag vill visa dig vår wall of fame i vattenfärg.
Det är mitt eget påfund.
Oj. Jag gillar stilen. Jag gillar hur de är gjorda.
Väggen visar upp de förnämligaste gästerna
från de senaste 70 åren.
Vi har Greta Garbo,
- Humphrey Bogart, Grace Kelly. - Okej.
Och sedan i morse finns det ett nytt tillskott.
Ser man på!
Det är Eugene Levy.
Det var en fin detalj.
Jag hoppas i alla fall det.
Förresten är de här människorna dessvärre
inte längre levande, så att säga.
Det var ett bra sätt att uttrycka det på.
De är döda.
Vilken fin gest.
Fin och hårresande.
Det kanske är ett tecken på att nåt dåligt kommer att hända.
- Nå, tack så mycket. - Det var ett nöje.
Jag tror inte att min försäkring täcker förbannelser,
men jag tänker chansa ändå, för jag ska träffa min gondoljärkompis
Alessandro på andra sidan stan.
Venedig i solskenet. Det är förtjusande.
När man åker längs med kanalerna
dröjer det inte länge innan man känner sig som en ortsbo.
Jag kan vara på väg till jobbet eller på väg att handla mjölk.
Det häpnadsväckande är att det är en riktig stad.
Det är inte bara turister på båtturer.
Folk gör affärer och tjänar sitt levebröd.
Det händer saker.
Med rötter i 1600-talet är den här gondolverkstaden,
även kallad en "squero", en av de äldsta i Venedig.
Alessandro.
Och här har Alessandros gondol precis fått sin årliga service.
Vi gör båten i ordning.
- Vi är redo om några minuter. - Okej.
Han vill att jag träffar nån.
- Det här är Samuel, min son. - Hej.
Tänker du bli en bättre gondoljär än din pappa?
Ja.
- Tror du det? - Absolut.
Påminner mig om min grabb.
Han är då allt självsäker.
- Ja. - Jag gillar det.
Så du kommer att få den här båten
- när din pappa går i pension? - Ja.
Vilken fin skuta.
- Här står båtens namn. - Nämen titta.
Roberta är min fru.
Där har vi Alex.
Här är Samuel.
Och Nicole, min lilla dotter.
- Tänker du skaffa fler barn? - Nej, det finns inte plats för...
- Du har utrymmesbrist. - Ja.
Att tillverka en glansig gondol är ett kärt besvär
som kräver över 500 timmar av venetianskt hantverk.
Slutprodukten är värd 50 000 dollar.
Så när Samuel ärver båten är det en stor affär.
Visst är det kul att jobba med sonen?
- Ja. Väldigt kul. - Eller hur?
Jag gillade att jobba med min son. Det är en bra upplevelse,
för det är inte varje far som får jobba med sina barn.
Det stämmer.
Jag ska låta dig skruva ihop båten,
för den måste ner i vattnet före solnedgången.
Det stämmer.
En far och son som jobbar ihop med nåt de båda brinner för...
Det är speciellt.
Jag fick jobba med min son i sju år.
Jag fick lära mig att ta ett steg tillbaka och låta honom göra det.
Alessandro lär säkert göra samma sak i ett skede.
"Jag måste inte lära honom nåt längre. Låt honom bara göra det.
Ta ett steg tillbaka och låt honom ta över familjeföretaget."
Gondolen är redo att sjösättas,
och Alessandro tar själv ett steg tillbaka och låter Samuel ta över.
Åker den inte bara rakt in i väggen?
Kanalen är 11 meter.
- Precis som din båt. - Ja.
Jag är jättenervös.
Det jag inte insåg innan jag kom hit
var att trots att staden är gammal, så är den i högsta grad levande.
Titta bara.
För det är familjerna som har hållit staden vid liv.
Det är familjerna som har hållit all historia vid liv
genom att göra sitt jobb och hålla igång yrkena
som går i arv i generationer.
Jag har blivit helt förförd av Venedig.
Genom att lämna turiststråken
har jag sett stan genom lokalbefolknings ögon.
Deras mat, historia och traditioner.
Och den har berört mig.
Det här är ett helt nytt sätt att resa för mig.
Och jag hade nog aldrig gått ut och sett de här sakerna själv.
När jag kommer till ett ställe, vad är då det viktigaste för mig?
Det har alltid varit hotellet, och det är fortfarande viktigt.
Jag älskar att hänga på hotellet,
men jag hade inte åkt runt och upptäckt vad som gör staden speciell.
Jag hade inte vetat det, och det är viktigt att veta.
Så jag lutar åt att det här gör mig gott.
Undertexter: Borgir Ahlström