פילוסוף גדול אמר פעם, "העולם הוא ספר
ואלה שלא מטיילים קוראים רק דף אחד".
אני חייב לציין
שקראתי כמה דפים ואני לא מת על הספר.
אני לא שש לטייל מכמה וכמה סיבות.
כשקר מדי,
אני לא מרגיש בנוח.
שחייה בקרח בעירום?
- כן. - זו הזמנה נפלאה.
כשחם מדי, נחשו מה קורה. אני לא מרגיש בנוח.
אני לא יכול לנוע מהר כל כך.
- אבל אני בן 75. - אתה צריך עזרה?
לא, אני מסתדר.
ואולי הגיע הזמן שארחיב את אופקיי.
אלוהים אדירים.
זו הפעם הראשונה שהיד שלי הייתה בתוך תחת של פיל.
הצד החיובי
הוא שאלון במלונות שלא ייאמנו.
בחיי. זה מרהיב.
המלכוד הוא שהסכמתי לטייל גם במה שנמצא מחוצה להם.
- בזהירות. - מה אתה אומר?
- הר יפהפה. - זה הר געש.
זה הר געש?
עולם שבמשך כל חיי התחמקתי ממנו.
סיידי.
אלוהים אדירים. אלוהים אדירים. אלוהים אדירים.
אם אשאר בחיים, זה יהיה נפלא.
זו הפעם האחרונה שאני שותה חמש כוסות וודקה עם פיני.
אני דווקא שמח מאוד שאבקר בוונציה,
כי אמרו לי שכל אחד צריך לראות את ונציה לפני שיעזוב את העולם.
זו מחשבה מעודדת, לא?
אז הנה אני כאן.
ונציה -
ונציה, עיר מלאה בתרבות ובהיסטוריה
שמדורגת בקביעות כעיר היפה בעולם.
זה יעד שממש מתחנן שיחקרו אותו.
אבל חקר הוא דבר שאני לא נוהג לעשות בטיולים,
אז ייתכן שאני לא מתאים לזה.
איך אגיע העירה?
- בונג'יורנו, יוג'ין! - בונג'יורנו!
קומה סטאי?
רכב הווינטג' הזה הוא מונית מים ונציאנית.
תודה.
ומצטרף אליה המדריך המקומי ודוגמן הסוודרים במשרה חלקית אנריקו,
והיא תיקח אותי למלון שלי.
אמורה -
איטליה -
ונציה שוכנת בין יותר מ-100 איים קטנטנים...
ונציה, לידו, הלגונה הוונציאנית -
בלגונה יפהפייה כל כך שהיא אתר מורשת עולמי.
זו ונציה. איזה יופי.
היא מתחילת המאה התשיעית.
המאה התשיעית?
העיר שהיא בת יותר מ-1,000 שנה,
הייתה פעם מרכז הומה של אימפריית סחר עצומה,
המטרופולין העשירה באירופה.
עכשיו היא מושכת יותר מחמישה מיליון תיירים בשנה.
האם ייתכן שזה יעד...
ונציה -
שאין לי ממה לחשוש בו?
ונציה בנויה על קביים בעצם.
העיר בנויה על קביים?
כן, אדוני.
אולי לא.
כמה משקל יכולים הקביים האלה לשאת?
יש שקיעה מסוימת, זו בעיה אזורית.
אבל יוג'ין, מה שמעניין בעיר,
הוא שכשהיא נבנתה,
גובה פני הים היה נמוך במטר וחצי עד שניים מעכשיו.
בסדר.
אז יש לנו יסודות רעועים ופני הים עולים.
טוב לדעת שאני יכול פשוט לשבת, להירגע ו...
זהירות על הראש.
להתכונן לעריפת ראש.
הגשרים האלה מפחידים אותי. אוי, לא, עוד אחד.
צריך להיזהר כל הזמן...
זהירות על הראש. למטה, למטה.
כי הטיול בוונציה עלול להיגמר בגדול.
הראש עדיין מחובר לגוף שלי? טוב.
והגענו סוף כל סוף.
בבקשה, יוג'ין, גריטי פאלאס.
זה יפהפה.
מלון גריטי פאלאס -
כאחד המלונות היוקרתיים בוונציה,
גריטי פאלאס משמש בית שני
לבני מלוכה, למיליארדרים, לסמלים הוליוודיים...
יש קפוצ'ינו שמחכה רק לי במרפסת הזו.
ועכשיו גם לי.
תודה.
המותרות שעליי להתמודד איתם.
בוקר טוב, מר לוי.
- ברוך הבא לגריטי. - תודה.
- נעים מאוד. - נעים מאוד.
אני המנכ"ל, פאולו לורנזוני, וזו קרלוטה.
ברוך הבא, מר לוי. ברוך הבא לגריטי פאלאס.
זה די יפהפה.
כשאתה נכנס לכאן ברור לך שאתה כבר לא בקנזס.
כן, יפהפה.
הגריטי הוא הארמון העתיק ביותר בוונציה.
השם גריטי מקורו בדוג'ה אנדראה גריטי.
- הדוג'ה היה בוונציה? - כן, הדוג'ה היה כמו מלך.
וואו.
אף כי לא מלך מאושר במיוחד לפי איך שזה נראה.
זה מה שנקרא פרצוף חמוץ.
כשמציירים דיוקן שלך, תן חיוך קטן.
אתה יודע, רק תהיה טיפה קליל יותר.
הרשה לי להראות לך את הספרייה שלנו.
תחת עינו של הדוג'ה הזעוף,
אורחי האח"ם של הגריטי מתבקשים להירשם.
זה ספר יקר ערך. שמו "ספר הזהב".
מלון גריטי פאלאס ונציה -
ומיד אפשר לראות בו את החתימה של ארנסט המינגוויי.
ארנסט...
- המינגוויי - המינגוויי.
- ויש לנו כאן... - וואו.
- ליברצ'ה. - 19 ביולי.
והוא צייר פמוט רב קני קטן על ה...
כן, על הפסנתר.
למקרה שאנשים לא ידעו שזה הליברצ'ה הזה.
בספר הזה מופיעים כל המי ומי של...
זה צ'רלי צ'פלין.
כל מי שהוא מישהו.
"הנסיכה מרגרט." כן, והיא כתבה רק "מרגרט"?
- מרגרט, כן. - כן.
ואתה בטוח שזו הנסיכה מרגרט?
- אני מקווה. - בסדר.
אני מקווה שבכך שאתה מאפשר לי ללון כאן,
אתה לא מוריד את הרף.
אף כי העובדה שעדיין לא נתבקשתי לחתום בספר
אומרת הרבה.
אז הבחנתי, מר לורנזוני, שבכמה מהדפים הדיו מרוח
כאילו שמישהו שפך עליהם בליני.
לא, הספר נפגם כששקע במים.
מישהו הפיל את הספר למים?
לא, הייתה גאות וחדרו מים.
וואו, זה...
אז הגאות נכנסה למלון.
- כן, נכון. - כן.
לקוחות מקבלים הנחה כלשהי כשהם...
- בכלל לא. הם משלמים יותר. - כשהקומה הראשונה מוצפת...
הם משלמים יותר על זה?
כן, זו חוויה. זו חוויה חדשה.
זו חוויה שלא מקבלים... במלונות אחרים.
למזלי, הסוויטה שלי בקומה הראשונה,
אז אני מחזיק אצבעות...
סוויטה פיסאני -
שלא אמצא את הגרביים שלי שטים בתעלה כשאתעורר.
הו, בחיי.
אז מר לוי, מה דעתך על החדר?
הוא יפהפה.
החדר הזה מלא בהיסטוריה ובאמנות.
כל דבר שאתה רואה כאן, הסטוקואים, הפרסקות, מקוריים לגמרי.
הכול ונציאני לגמרי.
כאן אתה יכול לראות שזה זהב אמיתי.
- זה זהב אמיתי? - עלי זהב. בהחלט, כן.
זה תוצרת ונציה, אתם לא...
- זה תוצרת ונציה. - הכיסאות האלה לא מיובאים?
לא, בשום אופן.
וואו.
- אז הכיסא הזה ודאי יקר. - כמובן.
- נכון? כי... - כן.
אני עלול לקחת פצירה ולהתחיל
לחרוט קצת. את יודעת.
אני לא בדיוק מרגיש בנוח כאן.
אתם יודעים, עלי זהב אמיתיים על הרהיטים?
זה מעין שימור של העולם הישן.
זה מהמאה ה-17.
- לא! - כן.
זה יקר ערך.
כן, שמעתם נכון. הרהיטים עתיקים יותר מארצות הברית.
האם אוכל להתרגל לשפע כזה?
אני... אולי.
במצב רגיל הייתי מבלה את המשך היום
וסביר להניח שגם את רוב השהות שלי בתוך הסוויטה הזו.
ולא רק מכיוון שאני חובב נוחות.
אני יודע שיש הרבה דברים לראות בעולם...
אבל יציאה מהמלון
כדי לחקור מקום זר שבו אני לא יודע איפה אני...
האם היא מעוררת מידה מסוימת של חרדה? אני חושב שכן.
ובכל זאת, עמוק בפנים, אני יודע שיש מה לטעום כאן מעבר לתפריט של המלון.
אני חייב להתגבר על הפרפרים בבטן שלי,
לעשות דברים שאני לא נוהג לעשות ולצאת אל ונציה.
- מוניקה? - כן.
- נעים מאוד. - נעים גם לי.
תרצה לשתות משהו?
בהחלט אשתה משהו.
מבקרת המזון המקומית, מוניקה,
הסכימה לעזור לי והיא חושבת שכדאי שנתחיל בארוחת צהריים.
אני תמיד חושבת שהדרך הנכונה לגלות עיר
היא לגלות אותה דרך אוכל.
זו רפובליקה בת יותר מ-1,000 שנה
שיש בה השפעות מכל העולם המוכר.
אז המזון שונה מאוד משאר איטליה.
כשתיירים באים לוונציה,
הם מצפים לפיצה הכי טובה שאכלו?
כן, סביר להניח.
והם מתאכזבים כי היא לא קשורה לוונציה.
פיצה מקורה בנפולי.
בוונציה אוכלים ריזוטו, אוכלים דגים, אוכלים פסטה.
זה הבישול הוונציאני.
עמוס, עמוס.
כן. אמרתי לך שאראה לך את החיים בוונציה.
זה מוכר דגים מקומי
ויש לנו את הדגים הטובים באיטליה כי הם טריים בכל יום.
יש דגים, ירקות, עוגות. ונציה סובבת סביב מזון.
זה כמו מוזיקה לאוזניי.
אז זה בקארו, אוסטרייה.
מקום שבו ונציאנים נוהגים לאכול ולשתות.
זה בר יין מהעתיקים בעיר.
אני אוהב את הכיוון.
ואני רוצה שתטעם את הצ'יקטי המפורסם שאתה יכול לראות כאן עכשיו.
צ'יקטי.
זה בא מהמילה "צ'יקוס" בלטינית שמשמעה "קטן".
בסדר.
"קטן" היא לא המילה שקיוויתי שתתאר את הארוחה שלנו.
- כן? כמה רעב אתה? - אני...
טוב... "אני די רעב" כמו שאומרים.
בקלה מנטקטו, שני אירו -
למזלי צ'יקטי זה לא אחד...
מוצרלה בקרוזה אקגוג'ה 1.5 אירו -
אלא סוגים רבים של מנות קטנות.
יש לך כאן כמה צ'יקטי.
והדרך המסורתית להגיש אותם היא עם יין.
זה יין רבוזו.
מסורת שיהיה גס רוח מצדי להתעלם ממנה.
ושים לב שהוא מוגש קר. הוא מקורר.
זה... מרענן מאוד.
נכון. אבל אל תטעה. יש בזה 13 אחוזי אלכוהול. זו הסיבה שצריך...
צריך המון סנדוויצ'ים עם זה, מה?
זו הסיבה שצריך המון צ'יקטי.
היין שמוניקה בחרה בהחלט הכניס אותי היטב לארוחה.
הייתי שמח אילו הייתי יכול להגיד את זה גם על בחירת הצ'יקטי שלה.
ובהחלט נאכל בקלה.
- זה בעצם דג מיובש. - דג מיובש?
דג בקלה מיובש שהכניסו לו לחות מחדש בכך שהשרו אותו במים מתוקים
שמחליפים לעתים תכופות במשך 72 שעות.
- כן. - ואז הוא מבושל ואז...
- ואז מבושל? - אז.
התיאור שלך לא מגרה, מוניקה.
אתה תמות על זה.
- אני בטוח. אטעם. - אני די בטוחה שזה ימצא חן בעיניך.
זה לא טעם חזק כמו שמצפים לו.
לא, זה טוב מאוד.
ציפית למשהו כזה?
לא, ציפיתי למזון לחתולים, אבל זה דווקא...
זה דווקא מעדן.
זה מזון טוב בעיניי...
- כן. - את מבינה?
מנות קטנטנות וטעימות, יין טעים
ואין שום דבר מסוים בלו"ז.
- זו הדרך הוונציאנית. - כן.
הייתי עולה המון במשקל.
הייתי שוקל 120 ק"ג עכשיו. והייתי שיכור.
יש שישה מחוזות בוונציה.
כל אחד מהם מציע מגוון רחב של אתרים קולינריים ושל טעמים.
מוניקה מובילה אותי למקומות מוכרים פחות במחוז קנרג'יו.
המקום הזה הוא המאפייה הכשרה היחידה...
ספסיאליטה דולסי אבראיסי סי אצ'טאנו אורינזיוני -
במחוז ונציה. ומחוז ונציה די גדול.
טוב, אנחנו אמנם באיטליה...
- כן. - אבל אין על מעדנייה יהודית.
בהחלט.
- וואו. - ונמכרים כאן דברים רבים
שיש רק כאן ואין בשום מקום אחר בעולם.
"ביסה" היא עוגייה טיפוסית של העיר.
- אני כבר מת על זה. - אני יודעת.
בסדר. תמשיכי.
אז "אמפאדה" הוא מאפה ממולא בשקדים.
אנחנו חושבים שהמקור שלו הוא הקהילה היהודי הספרדית.
יהודים מאירופה כולה החלו להתיישב בוונציה
כבר במאה ה-13.
זו אחת מפיסות ההיסטוריה החשובות בעולם
כי זה היה גטו יהודי והוא היה הגטו הראשון בעולם.
גטו ונציה -
איך קרה שהיה גטו יהודי בוונציה?
ב-1516 העיר ונציה החליטה
שהגיוני שהקהילה תחיה יחד במקום אחד.
בחלוף השנים הם ממש הופרדו לראשונה בהיסטוריה,
היהודים, מהקהילות האחרות,
וזו הסיבה שבהדרגה הפך המונח "גטו" למילה איומה.
ההפרדה הזו נמשכה יותר מ-250 שנה...
זה אחד השערים.
הוא נסגר בשעת העוצר. אסור היה להיכנס או לצאת.
עד הפלישה הצרפתית ב-1797.
נפוליאון החליט לפתוח את השערים, לא כי הוא חיבב יהודים,
אלא כי הוא חיבב את הכסף שלהם.
אז...
אז אפשר להגיד שנפוליאון היה אנטישמי חיובי.
יש לזה משמעות מיוחדת בשבילי כי אני יהודי.
זה בהחלט לא טיול נפוץ, אין ספק,
והאם הייתי הולך לשם אילו לא הייתי עושה את זה?
די בטוח שלא.
כי זה לא... מה שאני עושה כשאני מטייל.
אז זה בהחלט מותיר רושם.
אולי זה בגלל הרבוזו.
אבל לא, אני חושב... אני חושב שזה אני.
אחרי אחר צהריים עשיר בהיסטוריה,
הגיע הזמן לערב עשיר בקלוריות.
גיליתי איך אוכלים המקומיים בוונציה.
עכשיו הגיע הזמן לגלות איך לאכול כמו בן מלוכה ונציאני.
אוכל כמו דוג'ה בחיוך על הפנים.
וכדי לוודא שתהיה לי חוויה מעולה,
הגריטי שלחו את אחד העובדים המובילים שלהם לטפל בי.
מאוריציו, אתה נראה כמו כוכב קולנוע הוליוודי.
- וואו. - אילו הייתי נראה כך בתחילת דרכי,
הקריירה שלי הייתה נראית אחרת לגמרי.
התפריט של הערב הוא ונציאני במיוחד:
רביולי בצורת גונדולות.
בחיי, זה טעים.
וואו.
בקלה בקרם קנליני ובכמהין שחור.
זה מרגש אותי כי זה אוכל יוצא מגדר הרגיל.
ולסיום, קינוח בצורת סיגר.
הסיגר הוא לכבוד ידידנו המינגוויי
שעישן סיגר בשולחן זה ממש.
- זה היה השולחן של ארנסט המינגווי? - כן.
וואו, פתאום מתחשק לי לכתוב.
מקושט בדבר שנועד לחך יוקרתי ביותר.
אלה עלי זהב, אכילים.
- אכילים? - כן.
אני יכול לאכול 24 קרוטונים,
אבל לאכול זהב זה עניין שונה לגמרי.
וואו.
זה טעים בטירוף.
פשוט מעולה.
הייתם מאמינים?
לילה אחד במותרות של המקום הזה
וזהב כבר טעים לי.
יהיו לי בעיות בגלאי המתכות בנמל התעופה...
- אל תדאג. - כי אכלתי...
- אל תדאגי. זה לא יקרה. - כי אכלתי את זה?
התעוררתי לאור זריחה ונציאנית מהממת.
ואני שמח להגיד שהמים עדיין במקום שהשארתי אותם.
מחוץ למלון.
אז הגיע הזמן לקום, להתלבש ולהזמין שירות חדרים.
בוקר טוב, מר לוי. מה שלומך הבוקר?
שלומי טוב, מאוריציו.
בשביל זה אני מטייל. בשביל ללון במלונות כאלה.
אז מה התוכנית שלך היום?
טוב, אני לא יודע.
אני חושב שאילו זה היה תלוי בי,
הייתי יושב כאן כמה שעות...
- סופג את זה... - כל היום.
ואולי שותה כוס קפה או שתיים.
אבל מה... אתה מציע?
אני חושב שכדאי שתלך לאיבוד במקומות האמיתיים בוונציה.
- ללכת לאיבוד במקומות האמיתיים בוונציה? - ללכת לאיבוד.
- כן. - פשוט תסתובב ולך לאיבוד.
זה לא מתאים לי בכלל.
ומה הדרך הטובה ביותר ללכת לאיבוד בוונציה?
מתברר שלצאת לסיבוב
בכלי התחבורה המפורסם ביותר בעיר,
גונדולה.
הן הגיעו לכאן לפני יותר מ-900 שנה.
אני מדמיין שהנהרות נראו שונים קצת מהיום.
אני רואה שיש אוטובוסים...
סירות משלוחים, מוניות.
כלומר, עמוס. יש המון פעילות מים.
אלילגונה -
אבל מי שלא מסתכן, לא מרוויח.
- שלום. - שלום.
שב.
בסדר, קדימה.
ולמען ההגינות, הגונדוליר הזה...
- מה שמך? - אלסנדרו.
אלסנדרו, לא רק שיש לו את השיער הכי טוב בעיר...
זו התעלה הראשית, קנאלה גרנדה.
- כמו שעת העומס. - כן.
הוא גם מיומן בהימנעות מפקקים.
כמה זמן אתה כבר עושה את זה?
שלושים שנה.
התחלתי עם אבי כשהייתי בן 12 או 13.
- אבא שלך היה גונדוליר? - כן.
אבא שלי, סבא רבה שלי וסבא שלי, כן.
ובני מנסה ללמוד להיות גונדוליר.
וואו.
זו מסורת משפחתית.
- כן. - אני גאה בזה מאוד.
לא ייאמן.
ככל שאנחנו מתרחקים מהגרנד קנאל של ונציה...
זה טוב יותר.
- עכשיו אתה גונדוליר אמיתי. - כן.
אני מתחיל לראות את העיר
כפי שראו אותה אבותיו של אלסנדרו לפני שנים רבות.
שקט מאוד ברחובות האלה.
- כן. - תקשיב.
שקט.
חלק.
יש היסטוריה.
זה דווקא מקסים.
במבוך התעלות האלה
הלכתי לאיבוד לגמרי ואני מת על זה.
מאוריציו היה גאה בי.
זהירות על הראש.
זהירות על הכובע?
לא, זהירות... כלומר, גם על הכובע.
מעניין לחשוב כמה זמן עוברת עבודה כגונדוליר
בין הדורות בוונציה.
אך אלסנדרו סיפר לי שיש עסקים משפחתיים עתיקים יותר
ונדירים יותר בעיר.
ובזמן שאני מנסה לחקור כמו טייל אמיתי...
- שלום. - היי.
- אפשר להיכנס? - כן, ברוך הבא.
שמעתי בעצתו והלכתי לפגוש את האומנית אלאונורה.
יוג'ין, אחותי התאומה שרה...
- נעים מאוד. - ואמי סברינה.
נעים מאוד.
המשפחה הזו מייצרת את עלי הזהב למען בעלי המלאכה של ונציה
ולמען שפים של מלונות.
כל עלה דק יותר משערה של אדם והוא עבודת יד...
מריו ברטה בטילורו ונציה -
ונשימה.
אני יכול להיות טוב בזה.
אני נושם כל חיי.
כאן. תנשום באמצע.
תנשום.
יותר מדי. יותר מדי.
אני חושב שיש בעיה בדף הזה.
אולי זה השולחן הקטן. הוא כמו השולחן שלך?
כן. תראה.
יצירת מוצר עדין ומדויק כל כך
היא עבודתו של האומן מרינו.
צ'או, פאפה.
- בונג'יורנו. - בונג'יורנו.
אבא של אלאונורה.
אז מה קורה כאן?
אבא שלי, מרינו, הוא אחרון חובטי הזהב באיטליה ובאירופה.
בסדר.
כשנכנסתי לסדנה לא ידעתי מה לחשוב.
אני רואה שיש ציפוי.
הזהב נמצא בין פיסות הניילון. תראה.
כן, עלי זהב בין הניילון.
כי ראיתי מישהו חובט בזה בפטיש,
תוך כדי שהוא בוהה בחלון.
למה הוא לא מביט במה שהוא חובט בו?
כי האצבעות שלו קרובות מאוד לפטיש.
- כן. חמש פעמים. חמש פעמים. - הוא דפק את האצבע חמש פעמים?
פעם אחת הייתה גורמת לי לומר,
"אתם יודעים מה? אולי מכירת נעליים
כמה פעמים הוא...
כלומר, הוא חובט 100 חבטות?
שלושים אלף חבטות.
הוא מכה בפטיש 30,000 פעמים?
כן. אנחנו מייצרים בדיוק כמו במאה ה-17.
הוא יתרום את הזרוע שלו למדע?
אתה?
- לנסות? - קח את זה. כן.
את מתלוצצת.
אלוהים אדירים! זה שוקל טונה.
אני לא יכול לעשות את זה ביד אחת.
זה לא עניין של שרירים. רק של טכניקה.
אז יש מקצוע שקיים כבר מאות שנים,
הוא מועבר, אתם יודעים, מאב לבן מבת לבן.
זה מרתק.
אני הורס את הזהב?
לא, לא.
די ברור שאני לא השוליה שמרינו צריך.
אין ספק שאת המסורת הזו עדיף לשמור במשפחה.
וואו. זה משהו מיוחד.
אני מתעורר ליום נוסף
בפאר המהודר של גריטי פאלאס.
והמנכ"ל מר לורנזוני
הציע לי להתלוות אליו לקודש הקודשים של המלון.
אני רוצה להראות לך את קיר התהילה ששוחזר בצבעי מים.
זה היה... רעיון שלי.
וואו. אני מת על זה.
אני מת על האופן שבו הם צוירו.
קיר התהילה הזה מציג את האורחים הנכבדים ביותר
ב-70 השנים האחרונות.
יש לנו את גרטה גרבו,
- את המפרי בוגרט, את הנסיכה גרייס ממונקו. - כן.
ומהבוקר, תוספת חדשה.
תראה מי זה.
זה יוג'ין לוי.
וואו.
זו תוספת נחמדה.
כלומר, אני מקווה.
דרך אגב, האנשים האלה... למרבה הצער,
כבר לא... כבר לא, בוא נאמר, בחיים.
הם... זו דרך טובה לנסח את זה.
הם... כולם מתו.
זו בהחלט מחווה מקסימה.
מקסימה ומפחידה.
זה עלול להיות סימן לכך שעומד לקרות דבר לא טוב.
תודה, מר לורנזוני.
- העונג כולו שלי. באמת. - תודה. כן.
אני לא חושב שביטוח החיים שלי מכסה טיולים שהוטלה עליהם קללה,
אבל אקח את הסיכון כי קיבלתי את הזמנתו של ידידי הגונדוליר
אלסנדרו, בצד השני של העיר.
ונציה לאור השמש, זה יפהפה.
כששטים בתעלות האלה,
מהר מאוד מרגישים כמו מקומיים.
אני יכול להיות בדרך לעבודה.
אני יכול להיות בדרך לקנות כד חלב.
מדהים שוונציה היא עיר שבאמת עובדת.
הגונדולות לא לוקחות רק תיירים לסיורים.
העסקים נמשכים. אנשים מתפרנסים כאן.
יש כאן אקשן.
חצר תיקון הגונדולות הזו מהמאה ה-17
ששמה "סקוורו" היא אחת העתיקות בוונציה.
אלסנדרו.
- בונג'יורנו. - הכול בסדר?
- כן. - וכאן
הגונדולה של אלסנדרו עברה טיפול שנתי.
אנחנו מכינים את הסירה.
- נהיה מוכנים לצאת לדרך בעוד כמה דקות. - בסדר.
הוא רוצה להציג בפניי אדם מיוחד מאוד.
זה סמואל, בני.
היי.
סמואל, אתה תהיה גונדוליר טוב מאבא שלך?
כן.
- אתה חושב? - בטוח.
מזכיר לי את הבן שלי.
הוא בטוח בעצמו מאוד.
- כן. - זה מוצא חן בעיניי.
אז סמואל, אתה... אתה תקבל את הסירה הזו
- כשאבא שלך יפרוש? - כן. כן.
וואו.
היא יפהפייה.
- זה שם הסירה. כאן. - תראו.
רוברטה היא אשתי.
זה אלכס.
וכאן סמואל.
וניקול, בתי הקטנה.
אתה חושב שיהיו לך ילדים נוספים?
לא, אין עוד מקום.
- נגמר לך המקום. - כן.
בניית גונדולה נוצצת כזו נעשית מתוך אהבה אמיתית,
זה דורש יותר מ-500 שעות מלאכה ונציאנית.
המוצר המוכן שווה 50,000 דולר.
אז כשסמואל יירש את הסירה, זה לא צחוק.
נחמד לעבוד עם הבן שלך, לא?
- כן, זה נחמד מאוד. מאוד. - כן, אני יודע.
- אני מסכים איתך. - אני נהניתי לעבוד עם הבן שלי.
- כן? - זו חוויה טובה
כי לא כל אב...
- כן. - זוכה לעבוד עם הילדים שלו.
נכון. כן.
אלסנדרו,
אתן לך להרכיב את הסירה
כי אתה חייב להחזיר אותה למים לפני שהשמש תשקע.
כן, כמובן. כן.
אב ובן עובדים יחד
על דבר שמרגש את שניהם מאוד.
זה מיוחד מאוד.
אני זכיתי לעבוד עם בני במשך שבע שנים.
עקומת הלמידה שלי הייתה ללמוד לשחרר ולתת לו לעבוד.
ואני בטוח שגם אלסנדרו יעבור את זה
בשלב מסוים.
"אתם יודעים מה? אני כבר לא צריך ללמד אותו שום דבר.
רק לתת לו לעשות את זה.
לפנות את הדרך ולתת לו לנהל את העסק המשפחתי".
הגונדולה מוכנה לחזור למים שוב
ואלסנדרו מפנה את הדרך
ונותן לסמואל לתפוס את מקומו.
- היא לא תתנגש ישר... - כן.
ב... בקיר?
רוחב התעלה הוא 11 מטרים.
- זה גם אורך הסירה שלך. - כן.
אני לחוץ מאוד.
אני חושב שלפני שהגעתי לכאן לא ידעתי
שהעיר הזו אמנם עתיקה, אך היא מלאת חיים.
תראו את זה.
כי המשפחות שומרות את העיר בחיים.
המשפחות שומרות את ההיסטוריה בחיים
בכך שהן עובדות בעבודות שלהן וממשיכות את המקצועות
שמועברים מדור לדור.
ונציה פיתתה אותי מאוד.
כשיצאתי ממסלול התיירות של העיר,
ראיתי אותה מבעד לעיני המקומיים.
האוכל שלהם, ההיסטוריה שלהם והמסורות שלהם.
זה ריגש אותי מאוד.
זו דרך חדשה לגמרי לטייל מבחינתי
ואלה דברים שלא הייתי יוצא לראות מן הסתם.
אתם יודעים, כשאני מגיע למקום מסוים, מה הכי חשוב לי?
זה היה תמיד המלון וזה עדיין חשוב.
אני אוהב לבלות במלון,
אבל לא הייתי מסתובב ומגלה מה מניע את העיר.
לא הייתי יודע את זה ואני חושב שחשוב לדעת את זה.
אז אני נוטה להגיד שזה דבר טוב מאוד בשבילי.
תרגום: אסף ראביד