Jeden významný filozof raz povedal: „Svet je kniha.
A ten, čo necestuje, číta len jednu stranu.“
Musím povedať,
že ja som pár stránok prečítal, a nie som z tej knihy nadšený.
Cestovanie nemám rád z mnohých dôvodov.
Keď je príliš zima,
necítim sa príjemne.
Kúpanie v ľadovej vode, nahí?
- Áno. - To je ale úžasná pozvánka.
Keď je príliš teplo, hádajte čo? Necítim sa príjemne.
Neviem tak rýchlo bežať.
- Ale mám 75 rokov. - Potrebujete pomoc?
Zvládam to.
Možno je načase rozšíriť si obzory.
Bože.
Ruku v sloňom zadku som mal prvýkrát.
Výhodou je,
že som ubytovaný v neuveriteľných hoteloch.
No teda. Toto je krásne.
Háčik je v tom, že som súhlasil, že preskúmam aj to, čo je mimo nich.
- Pozor, kam šliapete. - Nehovorte.
- Krásna hora. - To je sopka.
To je sopka?
Svet, ktorému som sa celý život úspešne vyhýbal.
Sadie.
Bože.
Bude mi stačiť, ak prežijem.
Poslednýkrát som vypil päť vodiek s Fínom.
EUGENE LEVY: NEOCHOTNÝ CESTOVATEĽ
„Zachráň dažďový prales“ je niečo, čo považujem za veľmi dôležité.
„Navštív dažďový prales“ je pravým opakom.
KOSTARIKA
Keď sa povie Kostarika, napadne mi vlhkosť,
vo všeobecnosti taký lepkavý pocit.
Viete, vonkajšia príroda znamená pre rôznych ľudí rôzne veci.
Ja som skôr za vnútrajšok.
Má to veľa svetlých stránok.
Musím si ich stále pripomínať.
Kostarika je povestná mierom.
Dokonca nemajú ani armádu.
A Kostaričania sa dožívajú dlhšie než my ostatní.
Je však ťažké pokojne premýšľať o dĺžke života,
keď stojíte uprostred džungle plnej zvierat, ktoré vás môžu zabiť.
Niežeby som čakal SUV,
ale aspoň niečo so strechou?
Pura vida. Vitajte v Kostarike.
- Zdravím. - Dobrý deň, teší ma.
Sme v najobľúbenejšej turistickej destinácii v Strednej Amerike.
Ľudí sem láka pozoruhodná divoká príroda.
Tých 500-tisíc druhov zvierat, ktoré tú žijú, sú pre nich zážitkom.
Osobne si myslím, že aj dobrého sa dá presýtiť.
Akí sú Kostaričania?
Aj keď máme problém, snažíme sa nájsť dobrú stránku.
Preto vždy hovoríme: „Pura vida.“
- Viete, čo to znamená? - Pura... Nie.
Je to filozofia.
Neustále prijímame a rozdávame lásku.
Pura vida.
Moje prvé dve slová typické pre Kostariku.
Možno si myslíte, že život hollywoodskeho herca je len o pura vida.
No momentálne je pre mňa
skôr len kombináciou paranoje a nervozity.
Vitajte. Pura vida.
- Pura vida! - Pura vida.
Stanový kemp Nayara.
Dve slová, ktoré by sa ku mne nemohli hodiť menej.
- Nikdy som nestanoval... - Úžasné.
...a ani raz som v stane nespal.
- Takže skvelý začiatok. - Výborne. Poďme na to. Prosím.
Ale nie, teším sa.
Sú tu stany a džungľa.
Všetky moje obľúbené veci na jednom mieste.
Povedali mi, že tu budú stany, ale tieto stoja na stĺpoch.
Nemyslím, že stany patria na stĺpy.
Viete, kto stojí na takých chodúľoch?
Klauni.
Zatiaľ to nevyzerá ako stan.
- Páči sa. - Ďakujem.
Páni, nádhera.
- Divočina. - Božínku.
Raj.
Určite je to džungľa...
- Džungľa. Áno. - ...veď je tu.
Nádherná hora. Je krásna.
To je sopka.
- Sopka? - Áno.
- Je už dlhšie neaktívna? - Asi desať rokov.
- Vybuchla pred desiatimi rokmi? - Áno.
Dúfal som, že je nečinná dlhšie
- než toľko. - Hej.
Toto dostanete za tisíc dolárov za noc.
Apartmán v prírodnej katastrofe.
- Ďakujem za všetko, Jairo. - Mucho gusto.
Vážim si to.
Je to tu prekrásne.
Krajší stan som ešte nevidel. Skoro som povedal,
že som v krajšom ešte nebol, ale nebol som v žiadnom.
Tá divočina... Kde mám začať? Pri hmyze?
Nie som nadšený z hadov ani pavúkov. Sme v džungli.
Šialené, veď tu je sopka.
Tieto veci... Toto je mimo mojej komfortnej zóny.
Osviežil som sa,
a tým myslím, že som sa nastriekal troma vrstvami spreja proti hmyzu,
a už si trúfam vyjsť von.
Eugene, vitajte v našom kúsku raja.
Pridajte sa.
Kemp Nayara vymyslel jeho majiteľ Leo.
Na človeka, čo postavil hotel v dažďovom pralese, mám kopu otázok.
Napríklad: ako, prečo a čo je zlé na meste?
Ani neviem, kde začať. Kde ste začali vy?
To, čo tu vidíte, by ste tu pred pár rokmi nenašli.
Chovatelia dobytka zničili úplne všetko.
- Toto tu nebolo, keď ste... - Nie, bolo tu samé blato.
- Nič iné. - Žartujete?
Ani tráva.
Žiadne motýle,
divočina, ani vtáky.
Nebolo tu vôbec nič.
Mne to znie ideálne.
Ale Kostarika je vlastne veľkým úspechom.
Za posledných 20 rokov v nej zalesnili viac než pätinu celkového územia
a vysadili viac než sedem miliónov stromov.
Chcel som dokázať, že je možné postaviť
a prevádzkovať najúžasnejší hotel na svete...
- Hej. - ...a existovať s prírodou.
Takáto vzdialenosť medzi mnou a prírodou mi akurát vyhovuje.
Ale mám pocit, že môj nadšený hostiteľ to chce zmeniť.
Eugene, myslím, že je tu leňochod, ak sa chcete pozrieť.
- Leňochod? - Áno.
Je ťažké ich nájsť, lebo sa zdržiavajú vo vysokých konároch.
Asi je tam. Vidíte ho?
Nie. Priamo nado mnou?
Áno.
Nevidím ho.
Odtiaľto bude lepší výhľad.
Páni, naháňame leňochoda.
Priamo rovno navrchu.
Priamo rovno hore.
- Prečo ho nevidím? - Áno, bol tam.
- Dobre... - Nevidím ho.
Strieľate si zo mňa?
- Nevid... Áno... - Vidíte ho?
Nie.
Ostáva mi len uveriť...
Áno.
...že to bol leňochod.
„Vidíte tamtú škvrnku?“ A ja na to:
„Áno, je to tieň?“ Pripomínal tieň.
Tak sa spýtali, či ho vidím. „Jasné, vidím.“
Dobre, keď som už videl leňochoda, teda takmer,
môžem si odškrtnúť políčko s divočinou a pohnúť sa ďalej.
Zdá sa však, že Leo mi chce ukázať viac.
Eugene, ak chcete zažiť poriadnu divočinu...
dovolil som si zarezervovať vám nočnú prehliadku džungle.
Áno, znie to lákavo, ale neviem.
- No hej. - Sľubujem...
- Hej. - ...že v noci uvidíte poriadnu divočinu.
Nevyjadril som svoj názor na divočinu dosť jasne?
Zjavne sa chystám na malú túru.
Normálne by som na nočnú túru nešiel.
Mohol som odmietnuť, ale nechcel som, aby hovoril:
„Teda, fakt sa s ním nedalo vyjsť.“
A roznieslo by sa to.
„Počul si o Levym? Je nejaký čudný.
Ťažko sa s ním vychádza,
je neoblomný a nie je vôbec taký milý.“
„Nechceš... Ja s ním nechcem tráviť čas.“
No, človek sa učí na chybách.
Mám problém s celou myšlienkou nočnej túry v džungli,
ale môžem ho zhrnúť do troch slov.
Džungľa, noc a túra.
- Zdravím. - Pura vida. Teší ma.
Volám sa Isidro.
Isidro.
Budem váš najlepší priateľ a sprievodca v pralese.
Tak to vám dnešnú noc nezávidím.
Niektoré tvory, ktoré dnes asi uvidíme...
Niektoré tvory? Tak dobre.
...budú pavúky a hady.
Pavúky a hady? Viem, o čo vám ide.
Vydesiť ma.
- Hej. - Takže, pripravený?
- Áno, pripravený. - Dobre, poďme na to.
- Hneď som pri vás. - Dobre.
Hneď som pri vás.
Nehovorte, že sa ma boja viac než ja ich.
To je doslova nemožné.
Dobre, pozrime sa... Aha, pozrite.
Máme tu jedného pavúka.
- Vidíte ho tam? - Božemôj.
- Vidíte ho? - Áno.
- Hej, je priamo tu. - Pozrite.
A tá pavučina.
Niektoré pavúky
- spriadajú obrovské pavučiny... - Viem.
...aby chytili čo najviac hmyzu.
- To... - Hej.
...nie je veľmi dobré pre ľudí.
Už viem, na čo si dávať pozor.
- Je tu. - Priamo tu.
- To je len liana. Nebojte. - Hej.
- Prepáčte. - To nič.
- Už desím sám seba. - To nič.
Isidro, nedokážem vyjadriť,
ako veľmi sa zabávam.
Úžasné.
Vôbec.
Pozrite na toto. Priamo sem.
Projektilový mravec.
- Projektilový mravec? - Áno.
Ak vás uštipne, zažijete 24-hodinovú agóniu.
- Ak ma uštipne... Hej. - Presne.
- Tento. - Prečo sme ešte tu?
Myslím, že Isidro nebude spokojný,
pokiaľ sa nepozrieme smrti priamo do očí.
Pozrite.
Je to super.
- Čo? - Tento had
je známy ako krovinár drapľavý.
Volajú ho tak, lebo...
- ťa rovno drapne? Hej. - Nie.
Nad očami má niečo ako drápky.
- Je jedovatý? - Veľmi.
- Veľmi jedovatý. - Jedovaté hady.
- Ich jed obsahuje veľa hemotoxínu. - Jasné.
- Ak vás uštipne tento druh... - Hej.
- ...nebude to pekné, lebo... - Nie, nebude.
Povedzme, že vás uštipne krovinár drapľavý,
koľko času budete mať než, veď viete, budete musieť
- začať vážne uvažovať nad... - Chápem.
...vlastnou smrťou?
Asi hodinu.
- Aby ste sa dostali do nemocnice? - Áno.
A ako ďaleko je nemocnica?
- Odtiaľto 45 minút. - Štyridsaťpäť minút?
Áno.
Povedzme, že je špička.
- Museli by ste utekať. Hej. - Hej.
Pri takýchto druhoch sme veľmi opatrní.
- Nehovorte. - Máme šťastie, že ho vidíme.
- Veľké šťastie, to vám poviem. - Super.
Tak vidíte, je to úžasné.
- Áno, super. - Rozhodne mám zážitok.
Zážitok, ktorý zažijem len raz za život.
Presne.
Niekto by povedal, že aj raz je veľa.
Myslím, že je vzrušujúce
vidieť na konáriku hada, ktorý by vás mohol zabiť za 45 minút.
Je to zaujímavé.
A začínam chápať,
prečo sú Kostaričania takí prepojení s prírodou. Toto je ich život,
ich svet a milujú ho.
Dokázal som to. Môžem povedať, že som prešiel cez prales.
Bol som na nočnej túre v džungli
a videl som krovinára drapľavého.
Išiel by som do toho znova?
Nemyslím si.
Vidíte, toto sa mi páči viac.
Hady aj hmyz
majú svoje prirodzené prostredie...
a ja mám svoje.
Čo to bolo?
Nebude žiadnym prekvapením, že som sa poriadne nevyspal.
Keď som sa zobudil, takmer som zabudol na všetky malé, životu nebezpečné vecičky.
Netrvalo však dlho a spomenul som si na tú obriu za mojím oknom.
Myslím, že vybuchla.
Sopka vybuchla.
Nezavoláme niekoho?
Prepáčte za šírenie paniky.
Čo vám poviem? V sopkách sa asi až tak nevyznám.
No pre niektorých sú domovom.
Napríklad aj pre komunitu, ktorá pochádza z mestečka La Fortuna.
Máme tu krásny park...
V centre mesta La Fortuna.
- Dobrý, som Mario. - Milé.
Pura vida.
Všetci pôsobia uvoľnene a pohodovo.
Tú pohodu na tomto mieste zbožňujem.
Kostarika má talent.
Ukázalo sa, že existuje veľmi dobrý dôvod,
prečo tu všetci tak radi žijú.
Zdravím, pura vida.
„La Fortuna“ v preklade znamená „šťastie“.
Mesto obklopuje úrodná sopečná pôda,
výborná na pestovanie konkrétnej plodiny.
Kávy. Pre ekonomiku je taká cenná,
že jej hovoria zlaté zrno.
A po mojej prebdenej noci by som uvítal jednu-dve šálky.
Preto sa mám stretnúť s Allanom, pestovateľom kávy piatej generácie.
- Pura vida. - Pura vida.
- Krása. Vitajte na našej plantáži.
Môj obchodný partner Antonio.
A jeho otec Maximo.
Práve sadíme kávu.
Takže takto vyzerá?
Vôbec netuším, čím sa káva z Kostariky odlišuje od kávy...
- Z inokade? - ...z iných krajín.
Máme výbornú pôdu. Všade v Kostarike je sopečná pôda,
takže rastie rýchlejšie a chutí lepšie.
Smiem sa spýtať, koľko rokov má Don Maximo?
Osemdesiatpäť, Eugene.
Mali by ste takto tvrdo pracovať?
- Robí to rád. - Viem, ale...
Robíme to už dlhšie, Eugene.
Viem, len som nervózny.
Cítim sa previnilo, že som nechal 85-ročného starčeka pracovať.
Som známy tým, že sa fyzickej práci dosť vyhýbam.
- Skúsite to? - No,
jasné. Je to lopata.
Ak musím. Už som pracoval.
Ako smetiar. Niekoľko prázdnin.
A to hovorím o čase, keď ešte neexistovalo to automatické,
no viete, keď sa kôš zdvihne do auta,
tam sa to rozmliaždi a... Som drsnejší, než sa zdá.
- Výborne. - Toto video ukážte mojej žene.
Nemyslí si, že dokážem...
robiť fyzickú prácu.
V podstate...
Ak chcete vidieť, ako z vašej rastliny vznikne káva, musíme počkať tri roky.
Neviem, či mám toľko času.
Našťastie majú už tohtoročnú úrodu.
Toto je zrnko?
Niekedy sa je aj surové.
Môžete to skúsiť. Takto.
- Vôbec nechutí ako káva, však? - Nie.
Áno, kúzlo spočíva v procese praženia.
Chuť kávy závisí
iba od procesu praženia.
To asi nechcete zveriť nejakému komikovi.
Tu vám vyrobíme vlastnú zmes.
Vytvorím si zmes?
Áno. Vlastnú kávu.
- Nasypete ich? - Áno, jasné.
Káva je tu vážna vec.
Kostarika má ako jediná krajina na svete
zakázané vypestovať iné, než tie najkvalitnejšie kávové zrná na svete.
Asi nie je najlepší čas priznať, že mám radšej nesku.
Nie ste prekvapený, ako jednoducho sa viem prispôsobiť?
Áno.
Svetlé praženie dodáva káve sladšiu, štipľavejšiu chuť.
Tmavé praženie zase horkejšiu. Taká krátka kávová vsuvka.
Povedzte, kedy zastaviť.
Stačí.
Konečne je čas ochutnať výsledok mojej dnešnej práce.
- Moja zmes? - Áno.
Pomaly do nej nalejeme trochu vriacej vody.
Ak sa ráno ponáhľate do práce...
Zlý nápad.
Toto by nebolo...
Je čas vypiť ju spoločne.
Teraz som nervózny.
- Prečo? - Pijeme moju zmes.
- Je dosť dobrá. - Áno.
Je bez cukru, ale má prirodzene sladkú chuť.
Áno.
Mohol by som na ňu natočiť reklamu.
Silná, no jemná.
My, odborníci na kávu, máme celkom slušný apetít.
Dnes večer mám to šťastie byť hosťom šéfkuchára v Nayare.
Vy budete pán Quentin. Ako sa máte?
Dobre a vy?
Výborne. Toto je pre mňa najvzrušujúcejšia časť dnešného dňa.
Pripravím vám kostarické hovädzie Wagyu.
Podáva sa v kávovej kruste.
- Kávová krusta. To znie dobre. - Takže...
Vy nie ste z Kostariky?
Nie, pochádzam z Bruselu.
Ako ste sa z Belgicka dostali do Kostariky?
Stretol som niekoho z Kostariky.
- A ostali ste tu? - Takže...
Táto krajina sa mi veľmi páči.
Mám rád jej ľudí,
tak som sa rozhodol ostať.
- Asi tu budem žiť až do smrti. - Páni.
Myslím, že pura vida...
Význam frázy pura vida.
- ...niečo pre vás znamená. - No...
Ja sa stále snažím zistiť, čo vlastne znamená. Ale...
Beriem to tak, že pura vida je ich pohľad na život.
Ako žijú. Ako si užívajú život. Je to...
- Je to niečo ako životný štýl? - Áno, správne.
Tunajší ľudia sú menej v strese než Európania.
- Sú viac... - Menej vystresovanejší...
- Áno, ba aj čo sa týka mojej práce. - Než Európania.
Určite viete, že v kuchyni to býva stresujúce.
Videl som Tak už dosť, šéfe! Viac netreba vravieť. Hrozné.
Vyzerá to výborne.
Dúfam, že bude chutiť.
Aké to je?
Je to najlepší kus mäsa, aký som kedy jedol.
- Áno? - Áno. Je neskutočne dobrý.
- Ďakujem. - Bolo mi potešením. Vďaka.
Po takomto jedle úplne vypnete.
Zabudnete na všetky starosti,
napríklad na to, že spíte medzi hadmi.
Takmer.
Prešla ďalšia noc a nemáme žiadne novinky o sopke.
A pri sopkách znamenajú žiadne správy dobré správy.
Počul som nejaké zvuky,
ktoré som si nevedel presne zaradiť.
Ale spal som s prestávkami.
Dnes je pekné ráno. Mám svoju kávu.
S touto časťou životného štýlu Kostaričanov sa dokážem stotožniť.
Pura vida pre mňa však stále ostáva záhadou.
Počas posledného dňa
vyskúšam niečo, čo sa ku mne hodí menej
než zoznamovanie sa s pavúkmi.
Niečo, o čom by som sa kamarátom hanbil povedať.
Sedenie s lesným terapeutom. Neviem, čo to znamená.
Neviem, nikdy som nebol na terapii. A bodka.
Nezvyknem o sebe toľko rozprávať.
Strážim si súkromie a vravím, že ide o súkromný majetok.
Nepribližovať sa. Nevstupovať.
Eugene Levy, súkromný majetok.
Úprimne, radšej by som sa vrátil ku krovinárovi drapľavému.
- Vitajte. - Dobrý.
- Teší ma. - Teší ma.
Tadeo, jeden z 11 kvalifikovaných lesných terapeutov v Kostarike.
Ostatní, ktorí medzi tých 11 nepatria, sú len blázni
v lese, ktorí sa rozprávajú so stromami.
Čo očakávate od lesnej terapie?
Predpokladám, že ide o to, aby bol človek v jednote s prírodou.
Áno, ste blízko.
- Áno? Dobre. - Áno, pane.
No to, čo sa odohráva uprostred tropického dažďového pralesa,
- je veľmi hustý, symbiotický ekosystém. - Dobre.
Ak sa zmyslovo otvoríte lesu, budete mať z toho veľa výhod.
V živote som nebol,
viete, na terapii. Takže...
Musím povedať, že nie som terapeut, len sprievodca.
Ktorý ma vezme za terapeutom?
- Či... Chápem. - Terapeutom je les.
V skutočnosti je to les.
Takže som neprišiel prebrať svoje problémy s Tadeom.
Pohovorím si so stromami.
Pri prvej pozvánke vás pozvem, aby ste sa s lesom o niečo podelili.
Možno aby ste mu povedali niečo, čo ste ešte nikomu nepovedali.
- Povedať lesu. - Druhou pozvánkou je,
aby ste lesu povedali, za čo ste v živote vďačný.
Niečo, za čo som vďačný?
Áno. Privolám vás bubnom.
Týmto.
Keď to započujete, vrátite sa sem
a pohovoríme si o tom. Tadiaľto, prosím.
Snažím sa mať otvorenú myseľ.
Mám pocit, že by ste mali prijať všetko, čo vás spája s prírodou.
Na mojom zozname vecí, s ktorými by som sa mal spojiť,
je, bohužiaľ, príroda trochu nižšie.
Ale snažím sa.
Najskôr mám povedať niečo, čo som nikdy nikomu nepovedal.
Ani svojej žene.
Raz som prehral v pokri 800 babiek.
Nikto sa to nedozvedel.
Ak by som niečo povedal, bol by som v poriadnom maléri.
Nikomu ani muk.
A teraz niečo, za čo som vďačný.
To je ľahké.
Som vďačný za svoju rodinu.
Som vďačný za svoju ženu Deb a svojho syna Daniela.
Som vďačný za svoju dcéru Sarah, svojho brata Freda
a sestru Barb.
Mám najúžasnejšiu a najmilujúcejšiu rodinu. Vieš to.
Bubon. Je čas vrátiť sa.
- Pán Levy. - Áno.
Čo ste si všimli?
Zažil som,
viete, nenazval by som to vzťahom,
ale zdalo sa, že všetko má väčšiu súvislosť.
Ďakujem pekne.
Dodali by ste niečo, čím by ste doplnili tento zážitok?
Pre mňa to bol celkom kompletný zážitok,
ale ak by ste pridali niečo, čím by sa môj zážitok
ešte znásobil, tak potom...
Je tu ešte niečo.
- Toho som sa bál, ale... - Poďte za mnou.
Dobre.
Je mi to ľúto, ale Tadeo asi cíti,
že toto nie je niečo pre mňa.
Kam to ideme, Tadeo?
Verím, že si to užijete.
Veríte, že si to užijem?
Je však odhodlaný a nechce to so mnou vzdať.
Dobre, sme tu.
Z mnohých situácií mám obavy.
- Toto je ono. - Dobre.
No iba jediná vec ma dokáže stopercentne vydesiť.
Výška.
Tento visutý most je zavesený na tenkých lankách vo výške 55 metrov
nad zemou.
Pre mňa je to už fakt cez čiaru.
Dobre. Tak počkať. Sekundu.
Dobre.
- Nájdite svoj pura vida. - To asi nepôjde.
Nemyslím, že na tejto veci nájdem pura vida.
Nechodievam... Viete... Výška nie je moja šálka kávy, Tadeo. Fakt.
- Skúste si to užiť. - Užiť?
- Áno. - Dobre.
Pri takýchto prípadoch sa vraví: „Neurobím to, ale poviem, že sa stalo.“
Toto je šialené.
Bože.
Nedokážem ísť ani na ruské koleso. Chápete?
Mám problém s výškou. Nepozriem sa ani z balkóna.
Božemôj.
Chcem, nech to už skončí.
Človeče.
Tak prečo zastavujem,
aby som sa pokochal výhľadom?
To bolo ťažké.
Hej.
Zvýšilo mi to tlak.
Dobre.
Áno, byť v jednote s prírodou je skvelé.
Je to úžasné a toto miesto je prekrásne.
A niečo z toho získať, v zmysle spojenia
s tým, kde sme a kým sme,
myslím, že na tom niečo je.
Možno som bol spočiatku cynický, ale o prekonaní svojho najväčšieho strachu
možno čosi povedať.
Najmä vtedy, keď ho musíte zdolať iba raz.
A ako lepšie osláviť novonadobudnutú chuť do života,
než sa vrátiť do La Fortuny...
Dobrý.
...na oslavu?
Kostaričania sú hrdí na to, že vítajú cudzincov,
na čo sa spolieham, keďže sa chystám prísť bez pozvania
na narodeninovú oslavu miestneho tesára Dona Ricarda.
- Zdravím. - Dobrý.
- Dobrý deň. Eugene? - Áno.
- Teší ma, som Celim. - Teší ma, Celim.
Ste syn Dona Ricarda?
- Áno. - Dobre.
Prišiel som mu vyzdvihnúť tortu.
- To je niečo. - Áno.
Maritza.
Dobrý.
Dobre.
Ona piekla tortu...
- Pozrite naňho. Na tej fotke. - No teda. Pozrimeže!
Vie, že prídete s tortou, či je to tajná oslava?
- Nie je tajná... - Ja budem prekvapenie.
Áno, to určite.
Má okrúhle narodeniny, 85 rokov, však?
Určite sa dožije viac než 100 rokov.
- Dobre. - Vďaka.
Je to viac než možné.
Kostarika je jednou z pár modrých zón na svete,
kde sa ľudia dožívajú aj viac než 90 rokov.
Dalo sa čakať, že oslávenec nebude mať vyložené nohy.
Rád by som pomohol, ale triesky ma fakt znervózňujú.
A okrem toho mám pomôcť Celimovým sestrám a mame Elme.
Veľmi sa teším, že som tu.
Máme tu domáce jedlo. Zbožňujem dobré tortilly.
Áno. Tortilly pripravujem už odjakživa,
ale, áno, len tak ju...
To je ono. Položte ju na... To je ono.
Vidíte?
Môžem sa spýtať vašej mamy, čo pre ňu znamená pura vida?
Hovorí: „Pre mňa to znamená byť v prírode, medzi kopcami.
S riekami. Byť blízko pri lese.“
- Aha. - S manželom,
deťmi, dcérami a synmi.
Áno.
To je to najdôležitejšie bez ohľadu na to, odkiaľ ste, však?
- Presne tak. - Rodina.
Prezliekol sa. Pozrimeže.
Náš oslávenec.
- Dobre, oslava sa môže začať. - Začnime.
Dnešná narodeninová večera je typicky výdatná kostarická záležitosť.
Ryža, fazuľová kaša, banány a, samozrejme, tortilly.
Celim, vďaka za pozvanie na oslavu.
Veľmi sa teším.
Je mi cťou byť súčasťou
oslavy 85. narodenín Dona Ricarda.
Otec je veľmi rád, že vás mohol stretnúť.
Aj moja rodina, mama.
Vidím, že sú tu fanúšikovia Prci, prci, prcičiek.
- Áno! - Áno?
- Ja! - Bože.
- Áno. - Žartoval som.
Mám rada.
Pustime sa do toho.
- Dobre. Salud! - Nemôžem sa dočkať. Vďaka. Salud.
Keď sme už pri tom, kde je tá torta, po ktorú som bol?
Ide sa na to.
Je to prekrásna rodina. Páči sa mi.
Majú elán, zmysel pre humor
a všetci sa tešia, že si môžu užiť príjemné chvíle,
a pozerajú sa na tú svetlejšiu stránku života.
Cinco... 58. Cinco ocho.
Zbožňujem túto krajinu, prírodu, a najmä jej ľudí.
Títo ľudia sú tým...
s čím som sa skutočne spojil.
A myslím, že to „pura vida“
z nich z veľkej časti robí tým, kým sú.
Netráp sa, buď šťastný. Taký pocit mám z tohto miesta.
Kiežby som to pochopil skôr.
Myslím, že dažďový prales ma znervózňoval.
Aj to, čo sa skrýva pod korunami stromov.
Vždy to bol pre mňa veľký, desivý otáznik.
Dažďový prales je v skutočnosti krásny.
Môžem povedať, že som tu bol.
Bol si v Kostarike?
Áno, strávil som tam nejaký čas.
Je to neuveriteľné miesto.
Mali by ste tam ísť a vidieť ho.
Preklad titulkov: Jessica Mona Youssefová