Dižens filozofs reiz teicis: "Pasaule ir grāmata,
un tie, kuri neceļo, izlasa tikai vienu lappusi."
Nu, man jāsaka,
esmu izlasījis dažas lapas, bet mani šī grāmata nesajūsmina.
Es nealkstu ceļot vairāku iemeslu dēļ.
Kad ir pārāk auksts...
...es nejūtos ērti.
Peldēt ledainā ūdenī kailam?
- Jā. - Nu, satriecošs uzaicinājums.
Kad ir pārāk karsts - uzminiet nu! Es nejūtos ērti.
Es nevaru tik ātri paskriet.
- Bet man ir 75 gadi. - Palīdzēt?
Nē, tikšu galā.
Un varbūt laiks paplašināt manu horizontu.
Ak dievs.
Pirmo reizi iebāzu roku ziloņa dupsī.
No pozitīvās puses -
es palieku vienreizīgās viesnīcās.
Ak vai. Iespaidīgi.
Āķis tāds, ka esmu piekritis izpētīt arī to, kas atrodas laukā.
- Skatieties zem kājām. - Nudien.
- Skaists kalns. - Tas ir vulkāns.
Tas ir vulkāns?
Pasaulē, no kuras visu mūžu esmu izvairījies.
Seidij.
Ak dievs.
Būtu lieliski kaut vai izdzīvot.
Pēdējā reize, kad ar kādu somu izdzeru piecas vodkas glāzītes.
"Glābiet lietusmežu" - tas kā svarīgs vēstījums iespiedies man smadzenēs.
"Apmeklējiet lietusmežu" - gan nav.
KOSTARIKA
Kad es domāju par Kostariku, man prātā nāk mitrums,
tāda vispārīga lipīga sajūta.
Ziniet, plašā savvaļa dažādiem cilvēkiem nozīmē dažādas lietas.
Man vairāk patīk plašās iekštelpas.
Te ir daudz pozitīvu lietu.
Man tas visu laiku sev jāatgādina.
Kostarika ir slavena kā miermīlīga valsts.
Viņiem pat nav armijas.
Un kostarikieši dzīvo ilgāk nekā mēs pārējie.
Bet ir grūti atslābt par dzīves ilgumu,
ja stāvu džungļos, kur ir pilns ar lietām, kas var mani nogalināt.
Negaidīju sporta apvidus auto,
bet varbūt kaut ko ar jumtu?
Pura vida, sveicu Kostarikā, Levija kungs.
- Sveiki. - Sveiki, priecājos iepazīties.
Šis ir Centrālamerikas populārākais tūristu galamērķis.
Cilvēkus pievelk iespaidīgā savvaļas daba.
Viņiem valsts 500 000 sugas ir īsta bauda.
Mana sajūta ir: "Kas par daudz, tas par skādi."
Nu, kādi ir kostarikieši?
Nu, pat tad, kad mums ir problēma, cenšamies atrast pozitīvu izeju.
Un tāpēc mēs vienmēr sakām: "Pura vida."
- Vai zināt, ko nozīmē pura vida? - Pura... Nē.
Tā ir filozofija.
Visu laiku jāsaņem un jādāvā mīlestība.
Pura vida.
Mani pirmie divi kostarikiešu vārdi.
Jums varbūt šķiet, ka visa Holivudas aktiera dzīve ir pura vida.
Bet man šobrīd tas drīzāk ir paranojas un nervozas trauksmes sajaukums.
Laipni lūdzu. Pura vida.
- Pura vida! - Pura vida.
Nayara telšu nometne.
Divi vārdi, kas pilnīgi nesaskan ar manu dzīvi,
- jo es nekad neesmu palicis teltī... - Brīnišķīgi.
...pat vienu nakti nometnē dabā.
- Tāpēc jau tagad - brīnišķīgs sākums. - Lieliski. Darām to! Lūdzu.
Nē, es esmu sajūsmā.
Tās ir teltis, tie ir džungļi.
Visas manas mīļākās lietas vienviet.
Man teica, ka būs teltis, bet šie ir mitekļi uz koka kājām.
Nedomāju, ka tiem jābūt uz koka kājām.
Zināt, kam jābūt uz koka kājām?
Klauniem.
Pagaidām neizskatās pēc telts.
- Lūdzu. - Paldies.
Oho, ļoti jauki.
- Savvaļa. - Ak vai.
Paradīze.
Tie noteikti ir džungļi...
- Džungļi. Jā. - ...jo te tas viss ir.
Skaists kalns, fantastisks.
Tas ir vulkāns.
- Tas ir vulkāns? - Jā.
- Bet tas bijis snaudošs kādu laiku? - Jau kādus desmit gadus.
HAIRO
- Pirms desmit gadiem bija izvirdums? - Jā.
Es cerēju, ka tas būs snaudošāks
- nekā šis. - Jā.
To jums sagādā 1000 dolāri par nakti.
Dabas katastrofu numuriņā.
- Nu, paldies par visu, Hairo. - Mucho gusto.
Pateicos.
Ļoti smuki.
Šī noteikti ir skaistākā telts, kādu esmu redzējis.
Es gandrīz pateicu "kādā esmu palicis", bet es neesmu palicis teltī...
Ziniet, savvaļa. Ar ko lai sāk? Kukaiņi?
Es neesmu sajūsmā par čūskām, zirnekļiem. Mēs esam džungļos.
Tas ir vājprāts - tas ir vulkāns.
Tās lietas ir ārpus manas komforta zonas.
Pēc atsvaidzināšanās,
un ar to es domāju trīs pamatīgas kārtas ar pretinsektu līdzekli,
es jūtos gandrīz gatavs doties laukā.
Jūdžīn, laipni lūdzu mūsu paradīzes stūrītī.
Lūdzu, pievienojieties.
Nayara bija tās īpašnieka Leo ideja.
Man ir daudz jautājumu cilvēkam, kurš uzbūvējis viesnīcu lietusmežā.
Piemēram - kā, kāpēc, un kas vainas pilsētai?
Nu, nezinu, ar ko lai sāk. Kur sākāt jūs?
Pirms dažiem gadiem jūs šo vietu nebūtu pazinis.
Liellopu fermeri bija pilnīgi visu iznīcinājuši.
- Tā te nebija, kad jūs... - Nē, te bija tīri dubļi.
- Te nekā cita nebija. - Tiešām?
Te nebija pat zāles.
Te nebija taureņu,
te nebija savvaļas dzīvnieku, putnu.
Te nebija pilnīgi nekā.
Man izklausās ideāli.
Bet Kostarika īstenībā ir milzīgs veiksmes stāsts.
Pēdējo 20 gadu laikā tā atkal apmežojusi piektdaļu savas zemes,
iestādot vairāk nekā septiņus miljonus koku.
Es gribēju pierādīt, ka ir iespējams uzbūvēt
un vadīt brīnišķīgāko viesnīcu pasaulē...
- Jā. - ...un dzīvot saskaņā ar dabu.
Šāds attālums no dabas vēl man liek justies ērti.
Bet man radusies sajūta, ka mans entuziastiskais saimnieks grib to mainīt.
Jūdžīn, domāju, tur ir sliņķis, ja gribat to apskatīt.
- Sliņķis? - Jā.
Sliņķus ir grūti pamanīt, jo viņi uzturas ļoti augstos kokos.
Domāju, tas ir tur. Redzat?
Nē. Taisni augšā?
Jā.
Es to neredzu.
Te ir labāka vieta.
Oho, medījam sliņķi.
Precīzi taisni augšā.
- Kāpēc es to neredzu? - Jā, jums jāredz.
- Labi, viņš... - Es to neredzu.
Jūs mani muļķojat?
- Nevaru ier... Jā... - Redzat?
Nē.
Būs jātic uz vārda...
Jā.
...ka tas ir sliņķis.
Vai redzat to tumšo pleķi? Nu, teikšu: "Jā, vai tā ir ēna?" Tā ir kā ēna.
"Vai redzat to?" "Jā, redzu."
Labi, tagad es jūtos tā, ka esmu redzējis sliņķi, gandrīz.
Varam atķeksēt, ka savvaļas dzīvnieki redzēti, un doties tālāk.
Bet šķiet, ka Leo dedzīgi grib man parādīt vairāk.
Jūdžīn, ja gribat redzēt daudz savvaļas dzīvnieku...
Aha.
...es atļāvos jums rezervēt nakts ekskursiju džungļos.
Jā, nu, lai cik vilinoši tas izklausītos, es nezinu.
- Jā. - Apsolu jums...
- Jā. - ...ka šonakt redzēsiet daudz dzīvnieku.
Esmu gandrīz pārliecināts, ka skaidri paudu domas par savvaļu.
Acīmredzot es došos nelielā pārgājienā.
Es parasti nedotos pārgājienā naktī.
Un es varēju atteikt, bet negribu, ka viņš staigā, teikdams:
"Ak vai, ar viņu bija ļoti grūti saprasties."
Un tad izplatītos valodas.
"Dzirdēji par Leviju? Ar viņu ir problēmas."
Viņš teica: "Nē, ar viņu ir grūti saprasties.
Viņš ir ļoti skarbs, nu, nav patīkams."
"Vai tu gribi... Es negribu būt viņa tuvumā, nē."
Nu, mūžu dzīvo - mūžu mācies.
Nu, man nepatīk visa tā doma - pārgājiens naktī džungļos,
un es varu to rezumēt trijos vārdos.
Džungļi, nakts, pārgājiens.
- Sveiki. - Pura vida,priecājos iepazīties.
Mani sauc Isidro.
Isidro.
Būšu jūsu labākais draugs un gids te, lietusmežā.
Nu, es jūs šovakar neapskaužu.
Daži no radījumiem, ko mēs varbūt šodien redzēsim...
- Daži no radījumiem? Nu labi. - Aha.
...varētu būt, ziniet, zirnekļi, čūskas.
Zirnekļi un čūskas? Zinu, ko mēģināt izdarīt.
Nobiedēt mani.
- Jā. - Tad esat gatavs?
- Esmu gatavs, labi. Jā. - Labi, rullējam!
- Būšu aiz jums. - Labi, forši.
Būšu aiz jums.
Nesakiet, ka viņiem no manis vairāk bail nekā man no viņiem,
jo tas burtiski nav iespējams.
Labi, paskatīsimies... Labi, paskatieties.
Te ir viens no zirnekļiem.
- Paskatieties. Redzat? - Ak dievs.
- Redzat to? - Jā, redzu.
- Jā. Es to redzu. - Paskatieties.
Apskatiet tīklu.
- Ziniet, daži zirnekļi auž milzu tīklus... - Es zinu.
...lai noķertu pēc iespējas vairāk kukaiņu.
- Tāpēc... - Jā.
...nav īpaši labi cilvēkiem, zin.
Tā, nu es zinu, ko meklēt.
- Reku ir, tepat. - Tepat.
- Mazs vītenis, viss kārtībā. - Jā.
- Atvainojiet. - Nekas.
- Esmu pārbijies. - Nekas.
- Nespēju izteikt, Isidro... - Aha.
...cik man jautri.
Brīnišķīgi.
Nav.
Lūdzu, paskatieties. Tieši te.
Viena no ložu skudrām.
- Tā ir ložu skudra? - Jā.
Ja iekož šāda skudra, var sāpēt 24 stundas.
- Ja iekož... Jā. - Tieši tā.
- Šī te. - Tad kāpēc mēs joprojām esam te?
Jā, man sāk rasties aizdomas, ka Isidro nebūs apmierināts,
kamēr nebūsim skatījušies acīs nāvei.
Labi, paskatieties.
Te ir kaut kas foršs.
- Kas tā ir? - Tā ir Šlēgela šķēpgalvas odze.
- Un to tā sauc tāpēc, ka... - Tā ka... Aha.
- ...tā ar šķēpu dur galvā? Jā. - Ē, nē.
Tās zvīņas uz galvas veido tādu kā šķēpa formu.
- Tā ir toksiska?
- Ļoti indīga. - Indīgas čūskas.
- Šīs sugas inde ir ļoti hemotoksiska. - Skaidrs.
- Ja iekož šāda čūska... - Jā.
- ...nebūs jauki, jo... - Nē, nebūs patīkami.
Pieņemsim, ka iekož Šlēgela šķēpgalvas odze.
Cik ilgs laiks būs, zin,
- līdz būs nopietni jādomā par... - Skaidrs.
...savu galu?
Kāda stunda būs.
- Stunda, lai tiktu līdz slimnīcai? - Tieši tā.
Un cik tālu ir slimnīca?
- 45 minūšu attālumā. - 45 minūšu attālumā?
Tieši tā.
Un ja ir sastrēgumstunda?
- Sastrēgumstunda, jāsteidzas. Jā. - Jā.
Mēs ļoti uzmanāmies no šīs sugas čūskām.
- Nu... Jā, joki mazi. - Paveicās, ka redzējām, tiešām.
- Ļoti paveicās. Tāda veiksme. - Forši.
Lūdzu, tā ir apbrīnojama.
- Jā, tā ir. Ļoti forši. - Tas noteikti ir piedzīvojums.
Tāds piedzīvojums iespējams reizi mūžā.
Tā ir.
Un daži pat varētu teikt, ka ar to jau ir par daudz.
Laikam ir aizraujoši, zin,
redzēt zarā čūsku, kas var nogalināt 45 minūšu laikā.
Tas ir interesanti.
Un es sāku saprast,
kāpēc kostarikieši jūtas tik tuvi dabai, jo tā ir viņu dzīve
un tā ir viņu pasaule, un viņi to mīl, vai ne.
Es to paveicu. Es varu teikt, ka biju pārgājienā mežā.
Biju pārgājienā džungļos naktī
un redzēju, zin, Šlēgela šķēpgalvas odzi.
Bet vai es to darītu atkal?
Nedomāju vis.
Re, šis jau ir labāk.
Čūskām un kukaiņiem ir sava dabiskā vide...
un man ir mana.
Kas tas bija?
Nu, kāds pārsteigums, es gulēju slikti.
Kad es pamodos, biju gandrīz aizmirsis par sīkajiem draudiem dzīvībai.
Tieši īstajā brīdī, lai atcerētos kalna lieluma draudu aiz loga.
Šķiet, redzu izvirdumu.
Vulkāns izvirst.
Vai zvanīt kādam?
Atvainojos, ka sēju paniku.
Ko lai saku? Laikam neesmu vulkānu pazinējs.
Bet daži tos sauc par mājām.
Kā šī kopiena, kas izaugusi Lafortunas pilsētiņā.
Nu, šis izskatās kā skaists parks pašā Lafortunas centrā.
- Sveiki, mani sauc Mario. - Burvīgi.
Pura vida.
Visi šķiet atslābuši un mierīgi.
Proti, tieši šis mierīgums man šajā vietā patīk.
Kostarika atradusi talantu.
Izrādās, ir ļoti labs iemesls,
kāpēc visi te ir tik apmierināti ar dzīvi.
Hei, pura vida.
" La fortuna" nozīmē "bagātība".
To ieskauj auglīga vulkāniskā augsne,
kas īpaši piemērota vienas kultūras audzēšanai.
Kafija. Tā ekonomikā ir tik vērtīga,
ka to dēvē par zelta graudu.
Pēc manas negulētās nakts man noderētu kāda tasīte.
Es tiekos ar kafijas audzētāju piektajā paaudzē Allanu.
- Pura vida. - Lieliski. Laipni lūdzu mūsu plantācijā.
Tas ir mans biznesa partneris Antonio.
Tas ir Maksimo, viņa tēvs.
Mēs te stādām kafijas augus.
Tad tā tas īstenībā izskatās?
Redz, es neko nezinu, kas Kostarikas kafiju dara atšķirīgu no kafijas...
- Jā, citās zemēs? - ...citās zemēs.
Mums ir nevainojama augsne. Kostarikā ir daudz vulkāniskās augsnes,
tāpēc tā aug un garšo vislabāk.
Vai drīkstu jautāt, ja tas ir pieņemami, cik vecs ir dons Maksimo?
85 gadus vecs, Jūdžīn.
Vai jums būtu tik smagi jāstrādā?
- Viņam ļoti patīk. - Zinu, bet viņš ir...
Mēs to darām jau sen, Jūdžīn.
Es zinu, es sāku satraukties.
Es jūtos nedaudz vainīgs, ka ļauju 85 gadus vecam vīram tā strādāt.
Šķiet, esmu slavens ar to, ka ļoti maz daru kaut ko fizisku.
- Gribat pamēģināt? - Nu...
Nu, ziniet, protams. Tā ir lāpsta.
Ja man ir tas jādara, esmu darījis tādus darbus.
Vairākas vasaras es biju, ziniet, atkritumu savācējs.
Un tas bija laikā, kad vēl nebija automātisko,
jūs zināt, tvertne tiek pacelta virs mašīnas,
un mašīna visu saspiež... Esmu izturīgāks, nekā izskatos.
- Ļoti labi. - Es gribu, lai mana sieva to redz,
jo viņa nedomā, ka spēju paveikt...
kaut ko fizisku.
Tātad jums...
Lai redzētu, kā jūsu augs ražo kafiju, mums jāgaida kādus trīs gadus.
Nu, man nav tik daudz laika.
Man par laimi, ienākusies šāgada raža.
Šī ir pupiņa?
Dažreiz cilvēki ēd tādu.
Varat pamēģināt. Šādi.
- Nemaz negaršo pēc kafijas, ei? - Nē, negaršo gan.
Jā, visa maģija ir grauzdēšanas procesā.
Grauzdēšanas process ir ļoti svarīgs kafijas garšai.
Komiķim kaut ko tādu nevajadzētu uzticēt.
Tā, šeit mēs gatavosim jūsu maisījumu.
Es gatavošu savu maisījumu?
Jā. Savu kafiju.
- Gribat nedaudz iebērt? - Jā, protams.
Kafija te ir nopietns rūpals.
Kostarika ir vienīgā valsts pasaulē,
kur aizliegts audzēt citas pupiņas kā tikai augstākās kvalitātes.
Nav īstais brīdis, lai atzītos, ka man vislabāk garšo šķīstošā.
Neesat pārsteigts, cik viegli es spēju piemēroties procesam?
Jā.
Viegli grauzdēta kafija dod saldāku, pikantāku garšu.
Tumši grauzdēta ir rūgtāka. Saviesīgas sarunas par kafiju.
Jums būs jāpasaka, kad beigt grauzdēt jūsējās.
Domāju, būs labi.
Beidzot laiks apskatīt mana šīsdienas darba augļus.
- Mans maisījums? - Jūsu.
Lēnām uz kafijas jāuzlej ūdens, nedaudz vēsāks par vārīšanās temperatūru.
Ja no rīta jāsteidzas uz darbu...
Nav laba doma.
Tas nebūtu...
Labi, nu laiks iedzert to ar jums.
Nu es satraucos, zin.
- Kāpēc? - Tas ir mans maisījums.
- Tā ir tīri laba. - Jā.
Tajā nav cukura. Tātad tas ir dabiskais saldums.
Jā.
Es varētu taisīt šīs kafijas reklāmu.
Spēcīga, tomēr maiga.
Mēs, kafijas eksperti, pamatīgi izbadējamies.
Šovakar man ir ļoti paveicies būt Nayara šefpavāra viesim.
Jūs noteikti esat Kventins. Kā klājas, kungs?
Labi, un jums?
Labi. Man šī ir visas dienas aizraujošākā daļa.
Es jums gatavošu Kostarikas vagjū liellopu.
To pasniedz kafijas garoziņā.
- Kafijas garoziņa. Labi skan. - "Kafijas garoziņa. Tā..."
Tad jūs neesat no Kostarikas?
Es neesmu no Kostarikas. Es nāku no Briseles.
Kā jūs no Beļģijas nokļuvāt Kostarikā?
Es iepazinos ar kādu no Kostarikas.
- Un palikāt te? - Tāpēc...
Es ļoti mīlu šo valsti.
Man patīk šejienieši.
Tāpēc nolēmu te palikt.
Domāju, nodzīvošu te līdz nāvei. Jā.
Nu, laikam pura vida...
Pura vida nozīme.
- ...jums kaut ko nozīmē. - Nu, ma...
Joprojām mēģinu saprast, tieši kas tas ir. Bet...
Man pura vida nozīmē to, kā viņi saprot dzīvi.
Tas, kā viņi dzīvo. Tas, kā viņi izbauda dzīvi. Tas ir...
- Tātad tā ir dzīvesveida izvēle? - Tas ir kā dzīvesveids. Tieši tā.
Viņos tiešām ir mazāk stresa nekā eiropiešos.
- Viņi ir daudz... - Te ir mazāk stresa nekā...
- Jā, jā, t... Pat mans darbs. - Nekā Eiropā.
Nu, ziniet, darbs virtuvē ietver tiešām lielu spriedzi.
Jā, zinu, esmu redzējis Hell's Kitchen. Viss skaidrs. Baisi.
Izskatās vienreizīgi.
Ceru, ka jums ļoti garšos.
Kā ir?
Šis ir teju labākais gaļas gabals, kādu esmu ēdis...
- Jā? - Jā, vājprātīgi labs.
- Paldies par to. - Priecājos, Jūdžīn. Paldies.
Ziniet, šāda maltīte liek sirdij gavilēt.
Tā liek aizmirst visas raizes,
piemēram, gulēšanu namiņā uz koka kājām, čūsku ieskautam.
Gandrīz.
Tā, vēl viena nakts, no vulkāna nekādu jaunumu.
Un, kas attiecas uz vulkāniem, tas ir labi.
Es gan dzirdēju dažas skaņas,
kuras es īsti nespēju identificēt.
Bet tā saraustīti es pagulēju.
Šorīt ir jauks rīts. Ziniet, man ir mana kafija.
Šī daļa no Kostarikas dzīvesveida man ir visai pieņemama.
Taču pura vida man joprojām ir noslēpums.
Bet šajā, pēdējā, dienā te
es pamēģināšu kaut ko man vēl netipiskāku
nekā biedrošanos ar zirnekļiem.
Man būtu kauns par to stāstīt saviem draugiem.
Sesija ar meža terapeitu. Es nezinu, kas tas ir.
Bet paklau, es nezinu... Neesmu bijis pie psihoterapeita, punkts.
Nē, es parasti tik daudz nerunāju par sevi.
Man patīk privātā telpa. "Tas ir privātīpašums," es saku.
Jā, turies pa gabalu! Nenāc iekšā!
Jūdžīns Levijs, privātīpašums.
Godīgi sakot, es labāk atgrieztos pie Šlēgela šķēpgalvas odzes.
- Laipni lūdzu. - Sveiki.
- Priecājos - Priecājos.
Tadeo ir viens no tikai 11 kvalificētiem Kostarikas meža terapeitiem.
Katrs, kurš nav kāds no tiem 11, ir vienkārši trakais, kurš runā ar kokiem.
Vai jūs kaut ko gaidāt no meža terapijas?
Es iztēlojos, ka tās pamatā ir tāda kā būšana vienotam ar dabu.
Jā, ļoti tuvu.
- Ir tuvu? Nu. - Jā, kungs.
Bet tropiskais lietusmežs
- ir ļoti bieza, simbiotiska ekosistēma. - Labi.
Ja atvērsiet savas maņas mežam, jūs ļoti daudz ko iegūsiet.
Man nav bijis nekādas terapijas,
ziniet, visu manu mūžu. Tāpēc es...
Man jāsaka, ka es neesmu terapeits. Es esmu tikai gids.
Lai aizvestu pie terapeita?
- Vai... Skaidrs. - Jā, terapeits ir mežs.
Tas īstenībā ir mežs.
Tātad es neesmu te, lai savas problēmas pārrunātu ar Tadeo.
Es runāšu ar kokiem.
Pirmais uzaicinājums būs: es jūs aicināšu kaut ko pastāstīt mežam.
Varbūt pastāstiet mežam to, ko nekad neesat nevienam stāstījis.
- Pastāstīt mežam. - Otrs aicinājums -
pastāstiet mežam kaut ko, par ko esat dzīvē pateicīgs.
Kaut ko, par ko esmu dzīvē pateicīgs?
Jā. Un es jūs pasaukšu ar savām bungām.
Šīm.
Kad jūs to izdzirdēsiet, jūs atgriezīsieties šajā vietā,
un mēs to pārrunāsim. Šurp, lūdzu.
Jāsaka, es mēģinu būt atvērts.
Sajūta tāda, ka jāķeras pie visa, kas vieno ar dabu.
Diemžēl manā gadījumā daba ir saraksta lejasdaļā
no visām lietām, ar ko man būtu jāsaistās.
Nu bet es cenšos.
Vispirms jāpastāsta kaut kas, ko nevienam neesmu stāstījis.
Pat savai sievai ne.
Es reiz zaudēju 800 dolārus pokera spēlē.
Neviens neko nezināja,
un man būtu bijušas lielas nepatikšanas, ja būtu ko pateicis.
Nevienam ne vārda!
Tagad kaut kas, par ko esmu pateicīgs.
Tas ir viegli.
Esmu pateicīgs par savu ģimeni.
Esmu pateicīgs par savu sievu Debu. Esmu pateicīgs par savu dēlu Denjelu.
Esmu pateicīgs par savu meitu Sāru. Esmu pateicīgs par savu brāli Fredu.
Esmu pateicīgs par savu māsu Bārbu.
Visbrīnišķīgākā un mīlošākā ģimene. Un jūs to saprotat.
Bungas. Laiks iet atpakaļ.
- Levija kungs. - Jā.
Ko jūs ievērojat?
Es it kā piedzīvoju,
es tās nesauktu par attiecībām, zin,
bet viss šķita vairāk sasaistāmies.
Liels paldies.
Vai gribat pievienot vēl kaut ko, lai pilnīgotu šo pieredzi?
Tā šķita visai pilnīga pieredze,
bet, ja jūs domājat, ka ir kaut kas,
kas uzlabos manu pieredzi, tad...
Ir vēl kaut kas.
- Es jau no tā baidījos, bet... - Lūdzu, nāciet līdzi.
Jā.
Es jūtos slikti, bet Tadeo noteikti uzreiz jūt,
ka šis īsti nav domāts man.
Kur gan mēs ejam, Tadeo?
Es domāju, jums patiks.
Jūs domājat, man patiks?
Bet viņš ir apņēmies vēl neatmest man ar roku.
Labi, esam klāt.
Nu, vairums situāciju mani satrauc.
- Tas ir te. - Labi.
Bet tikai viena lieta man pilnīgi noteikti uzdzen šausmas.
Augstums.
Šis iekārtais tilts mežā karājas tievās trosēs
55 metrus virs zemes.
Šādus tiltus man nebūtu žēl nodedzināt.
Labi. Pagaidiet. Mirklīti.
Labi.
- Ejiet un atrodiet savu pura vida. - Jā, diez vai.
Diez vai uz šī te es atradīšu pura vida.
Man nepa... Man, ziniet... Man ir bail no augstuma, Tadeo. Es ne... Tiešām.
- Mēģiniet izbaudīt. - Mēģināt izbaudīt?
- Jā. - Labi.
Jā. Nu šī tiešām ir situācija, lai samelotu: "Jā, jā, pārgāju."
Labi, tas ir vājprāts.
Ak dievs.
Es nespēju braukt ar panorāmas ratu. Saprotat?
Man ir bail no augstuma. Nespēju paskatīties lejā no balkona.
Ak dievs.
Es tikai gribu, lai tas ir galā.
Ak vai.
Tad kāpēc gan es apstājos,
lai apbrīnotu skatu?
Tas bija grūti.
Jā.
Tas lika sirdij dauzīties.
Labi.
Jā. Tas viss ir labi. Būt vienotam ar mežu.
Domāju, tas ir lieliski un šī ir ļoti skaista vieta.
Un kaut ko iegūt no tā, kas attiecas uz saikni
starp to, kur mēs esam, un to, kas mēs esam,
manuprāt, ir kaut kas īpašs.
Es varbūt sākumā biju cinisks, bet ir kas sakāms
par lielāko baiļu uzveikšanu.
Īpaši tad, ja tas jāizdara tikai vienu reizi.
Un vai gan es varu labāk nosvinēt savu jaunatrasto dzīves degsmi,
nekā atgriežoties Lafortunā...
Sveiki.
...uz viesībām?
Kostarikieši lepojas ar savu viesmīlību pret svešiniekiem,
un es ar to rēķinos, jo dodos neaicināts uz dzimšanas dienu
pie vietējā galdnieka dona Rikardo.
- Sveiki. - Labdien.
- Sveiki. Jūdžīns? - Jā.
- Priecājos. Es esmu Selims. - Selim, priecājos iepazīties.
Tad jūs esat dona Rikardo dēls?
- Jā, tā ir. Jā. - Labi.
Es šodien atnācu viņam pēc tortes.
- Nu, vai nav vareni? - Jā.
Marica.
Sveiki.
Labi.
Viņa cepa kūku...
- Paskatieties uz viņu... ar bildi. - Ak vai. Paskat!
Viņš zina, ka ieradīsieties ar torti, vai arī tās būs pārsteiguma viesības?
- Nedomāju, ka pārsteiguma... - Es varētu būt pārsteigums.
Jā, tas noteikti.
Liela jubileja. 85, vai ne?
Domāju, ka viņš nodzīvos vairāk nekā 100 gadus.
- Labi, labi. - Paldies.
Vairāk nekā iespējams.
Kostarika ir viena no tikai piecām vietām pasaulē,
kur cilvēki dzīvo pāri 90 gadiem un pat ilgāk.
Kā jau varēja gaidīt, gaviļnieks nesēž, kājas gaisā sacēlis.
Es labprāt palīdzētu, bet man ļoti bail no skabargām.
Un viņiem man ir darbiņš kopā ar Selima māsām un viņa māti Elmu.
Esmu sajūsmā te būt.
Tātad mums te ir mājās gatavots ēdiens. Man garšo laba tortilja.
Jā. Nu, esmu gatavojis tortiljas sen atpakaļ,
bet, jā, vienkārši ir...
Nu re, uzlieciet uz... Nu re.
Redzat? Vai ne?
Drīkstu jūsu mammai pajautāt, ko pura vida nozīmē jums?
Viņa saka: "Man tas nozīmē būt dabā, pie kalniem.
Pie upēm. Blakus mežam."
- Nu ja. - "Kopā ar manu vīru...
ar maniem bērniem, meitām, dēliem."
Jā.
Tā ir vissvarīgākā lieta, lai no kurienes nāktu, vai ne?
- Tieši tā. - Ģimene.
Viņš pārģērbās. Skat!
Gaviļnieks.
- Labi, sākam viesības. - Sākam viesības.
Šāvakara dzimšanas dienas maltīte ir tipisks spēcinošs kostarikiešu ēdiens.
Rīsi, ceptas pupiņas, plantāni un, protams, tortilja.
Nu, Selim, paldies, ka uzaicinājāt uz šīm viesībām.
Es esmu ļoti priecīgs.
Jūtos ļoti pagodināts piedalīties
dona Rikardo 85 gadu dzimšanas dienas svinībās.
Ziniet, manam tētim tā ir skaista dāvana - tikties ar jums,
arī manai ģimenei, manai mammai.
Var redzēt. Laikam ir lieli Amerikāņu pīrāga fani.
- Jā! - Jā?
- Jā. Es! - Ak dievs.
- Es esmu, jā. - Es jokoju.
Man patīk.
Ķeramies klāt!
- Labi. Salud! - Nevaru sagaidīt. Paldies. Salud.
Ja jau runājam par pīrāgu, kur ir tā torte, kuru paņēmām?
Reku ir.
Burvīga ģimene. Man patīk šī ģimene.
Jūtama enerģija un humora izjūta,
un šķiet, ka viņi visi izbauda labi pavadītu laiku
un skatās uz dzīves gaišo pusi, zin.
Cinco... 58. Cinco ocho.
Man patīk šī valsts un ainava,
un īpaši man patīk cilvēki.
Cilvēki tiešām...
ir tas, ar ko es radu saikni.
Un, manuprāt, pura vida
lielā mērā padara viņus par to, kas viņi ir.
Nesatraucies, priecājies! Tāda te valda noskaņa.
Kaut es to būtu apguvis agrāk.
Šķiet, es satraucos par lietusmežu,
to, kas atrodas zem koku galotnēm,
kas vienmēr man bijusi liela šausminoša jautājuma zīme.
Īstenībā lietusmežs ir ļoti skaists.
Zin, es varu teikt, ka esmu tajā bijis.
Zin: "Esi bijis Kostarikā?"
"Jā, esmu. Pavadīju tur kādu laiciņu. Brīnišķīga vieta.
Tev būtu tā jāredz. Tev būtu tur jāaizbrauc."
Tulkojusi Laura Hansone