Üks kuulus filosoof ütles: „Maailm on raamat
ja see, kes ei rända, loeb sellest vaid ühe lehekülje.“
Pean ütlema,
et olen mõne lehekülje lugenud ja pole raamatust vaimustuses.
Ma ei oota reisimist mitmel põhjusel.
Kui on külm,
ei tunne ma end mugavalt.
Talisuplus alasti?
- Jah. - Suurepärane kutse.
Kui on liiga palav, siis teate mis? Ma ei tunne end mugavalt.
Ma ei saa nii kiiresti.
- Aga ma olen 75-aastane. - Kas vajad abi?
Ei, saan ise.
Võibolla on aeg oma silmaringi laiendada.
Oh heldust.
Pistsin esimest korda käe elevandi tagumikku.
Plussiks on see,
et peatun uskumatutes hotellides.
See on vapustav.
Konks seisneb selles, et pean ka väljas toimuvat avastama.
- Ettevaatust. - Ära sa märgi.
- Ilus mägi. - See on vulkaan.
See on vulkaan?
Olen seda maailma terve elu vältinud.
Sadie.
Oh heldust.
Lihtsalt ellu jääda oleks juba tore.
See on viimane kord, kui soomlasega viis pitsi viina joon.
Loosung „Päästke vihmametsad“ on mulle olulise üleskutsena mällu sööbinud.
„Külastage vihmametsa“ aga mitte.
Kui mõtlen Costa Ricale, meenub niiskus
ja üldiselt limane tunne.
Loodus tähendab erinevatele inimestele erinevaid asju.
Ma olen rohkem siseruumi tüüp.
Siin on palju positiivset.
Pean seda endale korrutama.
Costa Rica on teada-tuntud rahulik riik.
Neil pole isegi sõjaväge.
Ja costaricalased kipuvad elama kauem kui meie.
Kuid keeruline on tunda rahu pikast oodatavast elueast,
kui seisad džunglis, mis kubiseb surmavatest asjadest.
Mitte et ma oleks linnamaasturit oodanud,
kuid katus oleks marjaks ära kulunud.
Pura vida, tere tulemast Costa Ricasse, hr Levy.
- Tere. - Tere, rõõm tutvuda.
See on kõige populaarsem turismisihtpunkt Kesk-Ameerikas.
Inimesi paelub võrratu elusloodus.
Nende jaoks on riigi 500 000 loomaliiki tõeline maiuspala.
Mina usun kindlalt, et häid asju võib ka liiast olla.
Millised costaricalased on?
Isegi kui meil on probleem, üritame leida positiivse lahenduse.
Seetõttu ütleme alati: „Pura vida.“
- Teate, mida pura vida tähendab? - Pura... Ei.
See on filosoofia.
See tähendab kogu aeg armastuse saamist ja andmist.
Pura vida.
Mu kaks esimest Costa Rica sõna.
Võiks arvata, et Hollywoodi näitleja elu on pura vida.
Ent minu puhul on see hetkel pigem segu paranoiast ja ärevusest.
Tere tulemast. Pura vida.
- Pura vida! - Pura vida.
Nayara telklaager.
Viimane sõna ei sobi üldse minu ellu,
- sest ma pole iial telkinud. - Imeline.
Ma pole iial ühtki ööd telgis veetnud.
- Algus on juba hea. - Täiuslik. Teeme ära. Palun.
Ei, ma olen elevil.
Siin on telgid ja džungel.
Kõik mu lemmikasjad ühes kohas.
Mulle räägiti telkidest, kuid need on vaiadel.
Minu arust ei peaks telgid vaiadel olema.
Teate, mis peaks vaiadel olema?
Klounid.
Seni ei meenuta see telki.
- Palun. - Aitäh.
See on kena.
- Metsik loodus. - Oh sa.
Paradiis.
See on ikka džungel...
- Džungel. Jah. - ...sest siin see on.
Ilus mägi, kaunis.
See on vulkaan.
- See on vulkaan? - Jah.
- Aga see on tükk aega uinunud olnud? - Umbes kümme aastat.
- Kümne aasta eest oli purse? - Jah.
Lootsin, et see on kauem uinunud,
- kui see siin. - Jah.
See on tuhandet dollarit väärt ööbimine.
Sviit loodusliku katastroofi kõrval.
- Tänan kõige eest, Jairo. - Mucho gusto.
Aitäh.
See on väga ilus.
See on kõige kaunim telk, mida iial näinud olen.
Tahtsin öelda „kus olnud olen“, aga ma pole telgis ööbinud.
Teate, elusloodus... Millest alustada? Putukatest?
Ma pole madudest ja ämblikest vaimustuses. Oleme džunglis.
See on pöörane. See on vulkaan.
Need asjad ei kuulu mu mugavustsooni.
Pärast värskendamist -
pean selle all silmas kolme kihti putukatõrjet -
tunnen, et olen valmis välja minema.
Eugene, tere tulemast tükikesse paradiisi.
Tule minuga.
Nayara on selle omaniku Leo vaimusünnitis.
Mul on palju küsimusi inimesele, kes ehitas hotelli vihmametsa.
Näiteks kuidas, miks ja mis linnal viga oli?
Ma ei tea, kust alustada. Kust sa alustasid?
Mõni aasta tagasi poleks sa seda paika ära tundnud.
Loomakasvatajad olid kõik hävitanud.
- Seda polnud siin, kui sa... - Ei, siin oli vaid pori.
- Ei midagi muud. - Nalja teed?
Isegi muru polnud.
Polnud liblikaid,
ei mingit elusloodust ega linde.
Siin polnud mitte midagi.
Mulle kõlab täiuslikult.
Tegelikult on Costa Rica vägev edulugu.
Nad on viimase 20 aastaga ühe viiendiku maast taasmetsastanud
ja istutanud üle seitsme miljoni puu.
Tahtsin tõestada, et võid ehitada
ja hallata maailma kõige võrratumat hotelli...
- Jah. - ...ja looduses toime tulla.
Enam lähemal loodusele ma olla ei suudaks.
Aga mul on tunne, et mu innukas võõrustaja tahab seda muuta.
Eugene, seal on vist laiskloom, kui teda näha tahad.
- Seal on laiskloom? - Jah.
Laiskloomi on raske avastada, sest nad elutsevad kõrgetel okstel.
Ta on vist seal. Kas näed?
Ei. Otse üleval?
Jah.
Ma ei näe teda.
Siit näeb paremini.
Jahime laisklooma.
Otse üleval.
- Miks ma teda ei näe? - Jah, ta oli seal.
- Hüva, ta... - Ma ei näe teda.
Kas teete mulle tünga?
- Ei näe... Jaa... - Kas näed?
Ei.
Pead inimest uskuma...
Jah.
...et see on laiskloom.
Näed tumedat asja? Vastasin: „Jah, kas see on vari?“ See oli nagu vari.
„Kas näed seda?“ „Jah, näen.“
Hüva, mõtlen, et olen nüüd laisklooma näinud, peaaegu.
Võime eluslooduse unustada ja edasi liikuda.
Kuid Leo tahab veel midagi näidata.
Eugene, kui tahad elusloodust näha,
siis broneerisin sulle öise džungliretke.
Jaa, kuigi see kõlab ahvatlevalt, ma ei tea.
- Jah. - Luban sulle...
- Jah. - ...et näed palju elusloodust.
Olen kindel, et olen oma suhtumist elusloodusesse selgelt väljendanud.
Paistab, et lähen väiksele matkale.
Reeglina ei läheks ma öömatkale.
Oleksin võinud keelduda, aga ma ei taha, et ta räägiks:
„Pagan, temaga oli keeruline suhelda.“
Siis läheb liikvele jutt: „Levy kohta kuulsid? Tal on mingi teema.“
Ta ütles: „Temaga on keeruline suhelda.
Väga raske, nagu mitte eriti meeldiv.“
„Kas tahad temaga... Ma ei taha temaga suhelda.“
Igatahes, elu õpetab.
Kogu see öine džunglimatk on mulle vastukarva.
Võin murekohad kolme sõnaga kokku võtta.
Džungel, öö ja matk.
- Tere. - Pura vida, rõõm kohtuda.
Mu nimi on Isidro.
Isidro.
Olen sinu parim sõber ja giid siin vihmametsas.
NAYARA PUHKEKESKUS
Ma ei kadesta sind.
Mõned olevused, keda täna näeme...
Mõned olevused? Hea küll.
...võivad olla ämblikud ja maod.
Ämblikud ja maod? Tean, mida teha üritad.
Üritad mind hirmutada.
- Jah. - Oled valmis?
- Olen valmis. Jah. - Hüva, teeme ära.
- Kohe tulen. - Hästi, lahe.
Kohe tulen.
Ärge öelge, et nad kardavad mind rohkem kui ma neid,
sest see on raudselt võimatu.
Hüva, vaatame... Hästi, vaata seda.
Siin on üks ämblik.
- Vaata, näed? - Oh heldust.
- Näed teda? - Jah.
- Jah, näen teda. - Vaata aga.
Vaata võrku.
- Mõned ämblikud koovad tohutuid võrke... - Ma tean.
...et püüda võimalikult palju putukaid.
- Nii et see pole inimestele hea. - Jajah.
Nüüd tean, mida silmas pidada.
- Vaata. Siin. - Siinsamas.
- Siin on väike väät, pole hullu. - Jah.
- Vabandust. - Pole lugu.
- Ehmatan iseend. - Pole lugu.
Ma ei suuda seda üle rõhutada, Isidro, kui lõbus mul tegelikult on.
See on vapustav.
Üldsegi mitte.
Vaata seda. Siinsamas.
See on padrunsipelgas.
- See on padrunsipelgas? - Jah.
Kui see sipelgas sind hammustab, oled 24 tundi valudes.
- Kui mind hammustab... Jah. - Just nimelt.
- See sipelgas. - Miks siis siin oleme?
Hakkan kahtlustama, et Isidro ei rahuldu enne,
kui oleme surmaga silmitsi seisnud.
Vaata seda.
Siin on midagi ägedat.
- Mis see on? - Madu.
See on ripsmerästik.
Teda nimetatakse nii,
- kuna ta ründab su silma? Jah. - Ei.
Tal on peas soomused, mis meenutavad kulme.
- Kas ta on mürgine? - Väga.
- Väga mürgine. - Mürgised maod.
- Sellel liigil on väga hemotoksiline mürk. - Selge.
- Kui ta sind salvab... - Jah.
- ...pole see eriti tore... - Ei, see pole tore.
Oletame, et sind salvab ripsmerästik.
Kui palju sul siis aega on,
- kuni pead tõsiselt mõtlema... - Jah.
...oma surmale?
Sul on siis umbes tund aega.
- Pead tunniga haiglasse jõudma? - Jah.
Kui kaugel haigla on?
- 45 minuti kaugusel. - 45 minuti kaugusel?
Just.
Oletame, et on tipptund.
- Tipptunnil pead jooksma. Jah. - Jah.
Oleme sellist liiki madudega väga ettevaatlikud.
- Ära sa märgi. - Meil vedas, et teda nägime.
- Väga vedas. On alles vedamine. - Lahe.
See on vapustav.
- Jah. Väga lahe. - Eriline kogemus.
Sellist asja kogeb kord elus.
Jah.
Mõni ütleks, et ka seda on palju.
Küllap on põnev näha oksal madu, kes võib su 45 minutiga tappa.
See on huvitav.
Hakkan mõistma,
miks costaricalased loodusega lähedust tunnevad. See on nende elu
ja nende maailm ning nad armastavad seda.
Tegin selle ära. Võin öelda, et matkasin metsas.
Matkasin öösel džunglis ja nägin ripsmerästikut.
Aga kas teeksin seda uuesti?
Arvan, et mitte.
See on juba parem.
Madudel ja putukatel on oma loomulik elukeskkond...
ja minul on oma.
Mis see oli?
Oh üllatust, ma ei maganud hästi.
Kui ärkasin, olin kõik need pisikesed ohud elule unustanud.
Ent kohe meenus mäesuurune oht akna taga.
See hakkab vist purskama.
Vulkaan purskab.
Kas helistame kellelegi?
Vabandage paanika tekitamise pärast.
Mida ma öelda oskan? Vulkaanid pole minu rida.
Kuid mõne jaoks on need kodu.
Näiteks siia asunud kogukonnale La Fortuna linnas.
See tundub olevat kaunis park
La Fortuna kesklinna südames.
- Tere, mu nimi on Mario. - Kena.
Pura vida.
Kõik on nii rahulikud ja pingevabad.
Mulle meeldib selle koha häirimatus.
Nagu Costa Rica talendisaade.
Tuleb välja, et on olemas hea põhjus,
miks siin kõik nii õnnelikult elavad.
Hei, pura vida.
La Fortuna tähendab „head õnne“.
Linna ümbritseb viljakas vulkaaniline pinnas,
mis on ideaalne teatud taime kasvatamiseks.
Selleks on kohv. See on majandusele nii oluline,
et seda kutsutakse kuldseks viljaks.
Pärast mu unetut ööd vajan üht-kaht kohvitassi.
Kohtun viienda põlvkonna kohvikasvataja Allaniga.
- Pura vida. - Oivaline. Tere tulemast me istandusse.
See on mu äripartner Antonio.
Ja see on tema isa Maximo.
Istutame siia kohvi.
Nii see välja näebki?
Ma ei tea midagi sellest, mis eristab Costa Rica kohvi...
- Jah, teistest paikadest? - ...teistest.
Meie pinnas on täiuslik. Costa Ricas on palju vulkaanilist pinnast
ja kohv kasvab ning maitseb kõige paremini.
Kas võin küsida, kui vana Don Maximo on?
85-aastane, Eugene.
Kas peaksid nii rasket tööd tegema?
- See meeldib talle. - Ma tean, aga ta...
Oleme seda kaua teinud, Eugene.
Ma tean. Hakkan pabistama.
Tunnen süümepiinu, et 85-aastane peab kogu töö ära tegema.
Mind teatakse mehena, kes ei armasta füüsilist tegevust.
Tahad proovida?
Ikka. See on labidas.
Kui pean seda tegema, olen varem tööga kokku puutunud.
Ma olin mitu suve prügivedaja.
Ja seda enne automaatseid...
Teate küll, konteiner läheb masinasse
ja masin purustab prügi ja... Olen vintskem, kui paistab.
- Väga hea. - Tahan, et mu naine seda näeks,
sest ta ei usu, et suudan...
füüsilist tööd teha.
Põhimõtteliselt...
Et näha, kuidas taim saaki annab, peame kolm aastat ootama.
Mul pole nii palju aega.
Minu õnneks on tänavune saak valmis.
See on uba?
Vahel süüakse seda nii.
Võid proovida. Niimoodi.
- See ei maitse üldse nagu kohv. - Ei.
Jah, maagia seisneb röstimises.
Röstimisprotsess on ülimalt oluline kohvi maitse tekkimiseks.
Sellist asja koomikule ei usaldata.
Teeme sulle oma kohvisegu.
Teen oma segu?
Jah. Oma isikliku kohvi.
- Paned sisse? - Jah, ikka.
Kohv on siin tõsine asi.
Costa Rica on ainus riik maailmas,
kus seadus kohustab vaid kõige kvaliteetsemaid ube kasvatama.
Pole parim hetk tunnistada, et eelistan lahustuvat kohvi.
Kas sind ei pane imestama, kui kiiresti selle käppa sain?
Jah.
Kergelt röstitud kohv on magusam ja kirbem.
Tumeröst on mõrum. Veidi kohvijuttu.
Ütle, millal lõpetame su kohvisegu röstimise.
Nii käib küll.
Viimaks on aeg mu töövilju näha.
- Minu segu? - Sinu segu.
Valame aeglaselt kohvi sisse kuuma vett.
Kui sul on hommikul tööle kiire...
Halb mõte.
Siis poleks see...
Nüüd on aeg seda sinuga juua.
Pabistan nüüd.
- Miks? - See on minu segu.
- See on päris hea. - Jah.
Selles pole suhkrut. Selles on loomulikku magusust.
Jah.
Ma võiksin sellele kohvile reklaami teha.
Robustne, ometi mahe.
Meil kohviekspertidel tuli söögiisu peale.
Ja täna õhtul on mul õnne olla Nayara peakoka külaline.
Oled vist Quentin. Kuidas läheb?
Hästi, aga sul?
Hästi. See on minu jaoks päeva kõige põnevam osa.
Valmistan sulle Costa Rica wagyu veiseliha.
Serveerin seda kohvikoorikuga.
- Kohvikoorikuga. Kõlab hästi. - Kohvikoorik.
Nii et sa pole Costa Ricast?
Ei ole Costa Ricast. Ma pärinen Brüsselist.
- Kuidas sa Belgiast Costa Ricasse jõudsid? - Tutvusin Costa Ricas kallimaga.
- Ja jäid siia? - Nii et...
Armastan seda riiki.
Mulle meeldivad kohalikud.
Nii et otsustasin jääda.
Usun, et elan siin surmani. Jah.
No küllap pura vida...
Pura vida tähendus.
...tähendab sulle midagi.
Ma üritan endiselt mõista, mida see tähendab.
Minu jaoks on pura vida see, kuidas nad elu näevad.
See, kuidas nad elavad. See, kuidas nad elu naudivad.
- See on nagu elustiili valik? - Nagu elustiil. Täpselt.
Nad on palju vähem stressis kui eurooplased.
- Nad on rohkem... - Vähem stressis kui...
- Jah. Isegi minu töös. - ...kui eurooplased.
Köögis töötamine on väga pingeline.
Ma tean. Olen „Põrgukööki“ näinud. Seletab kõike. Hirmus.
See näib oivaline.
Loodan, et sulle meeldib.
Kuidas on?
See on parim liha, mida saanud olen.
- Jah? - Jah, pööraselt hea.
- Suur tänu. - Võta heaks, Eugene. Aitäh.
Teate, selline roog paneb kõike unustama.
Unustama kõik mured,
nagu vaiadel magamine ja madude keskel olemine.
Peaaegu paneb.
Möödunud on veel üks öö uudisteta vulkaani kohta.
Vulkaanidega on uudiste puudumine hea uudis.
Kuulsin mingeid helisid.
Ma ei saanud aru, mis need olid.
Aga magasin vahelduva eduga.
Täna on kena hommik. Mul on oma kohv.
See osa Costa Rica elustiilist täitsa sobib mulle.
Ometi jääb pura vida mulle veel mõistatuseks.
Ent oma viimasel päeval
proovin midagi, mis on mulle veel vähem omane
kui ämblikega sõbrustamine.
Mul oleks piinlik sellest oma sõpradele rääkida.
Lähen metsaterapeudi seansile. Ma ei tea, mis see on.
Aga teate, ma ei tea... Ma pole iial teraapias käinud, punkt.
Ma ei räägi eriti endast.
Hoian oma asju enda teada. „See on eravaldus,“ tavatsen öelda.
Jah, hoidke eemale. Ärge sisenege.
Eugene Levy, eravaldus.
Ausalt öeldes naaseksin meelsamini ripsmerästiku juurde.
- Tere, hr Levy. - Hei.
- Rõõm tutvuda. - Rõõm tutvuda.
Tadeo on üks 11-st kvalifitseeritud metsaterapeudist Costa Ricas.
Nende 11 hulka mittekuuluvad terapeudid on lihtsalt hullud,
kes metsas puudega räägivad.
Kas sul on ootusi metsateraapia osas?
Kujutan ette, et see põhineb sellel, kuidas loodusega üks olla.
Jah, üsna lähedal.
- Olen lähedal? - Jah.
Kuid troopilises vihmametsas
- on väga tihe sümbiootiline ökosüsteem. - Hästi.
Kui avad metsale oma meeled, saad sellest palju kasu.
Ma pole iial üheski teraapias käinud,
terve elu jooksul. Nii et ma...
Ma pole terapeut. Olen kõigest giid.
Viid mind terapeudi juurde?
- Või... Selge. - Jah, terapeudiks on mets.
Mets tegelikult.
Nii et ma ei hakka Tadeoga oma muresid lahkama.
Räägin hoopis puudega.
Esimeseks palveks on see, et palun sul midagi metsale rääkida.
Räägi metsale midagi, mida sa pole iial kellelegi rääkinud.
- Räägin metsale. - Teiseks palveks on see,
et räägiksid metsale millestki, mille eest sa tänulik oled.
- Millestki, mille eest tänulik olen? - Jah. Ja ma kutsun sind oma trummiga.
Sellega.
Kui seda kuuled, naased siia ja räägime sellest. Siiapoole, palun.
Üritan säilitada avatud meelt.
Tundub, et tasub hinnata kõike, mis sind loodusega ühendab.
Kahjuks minu puhul pole loodus kõige olulisem asi,
millega end siduda tahan.
Aga ma üritan.
Esmalt pean rääkima midagi, mida ma pole kellelegi rääkinud.
Isegi naisele mitte.
Kaotasin kord pokkeris 800 dollarit.
Keegi ei saanud teada
ja oleksin sattunud pahandustesse, kui oleksin sellest rääkinud.
Jäägu see saladuseks.
Nüüd midagi, mille eest tänulik olen.
See on lihtne.
Olen tänulik oma pere eest.
Olen tänulik oma abikaasa Debi eest. Olen tänulik oma poja Danieli eest.
Olen tänulik oma tütre Sarah' eest. Olen tänulik oma venna Fredi eest.
Olen tänulik oma õe Barbi eest.
Nad on kõige imelisem ja armastavam perekond. Mõistad seda.
Trummipõrin. Aeg naasta.
- Härra Levy. - Jah.
Mida sa tunned?
Mingis mõttes tundsin...
Ma ei nimetaks seda suhteks,
kuid kõigel tundus olevat side.
Suur tänu.
Kas tahad midagi lisada, et see kogemus täielik oleks?
See tundus üsna täielik kogemus,
aga kui sinu meelest võiks miski
minu praegust kogemust täiendada, siis...
Üks asi on veel.
- Kartsin seda, aga... - Tule minuga.
Jah.
Tunnen end süüdi, kuid minu arust Tadeo tajub,
et see pole päris mulle.
Kuhu me suundume, Tadeo?
Usun, et see meeldib sulle.
Usud, et mulle meeldib?
Ent ta ei taha mulle käega lüüa.
Oleme kohal.
Enamik olukordi tekitab minus pinget.
- Siin ongi. - Hästi.
Kuid ainult üks asi tekitab minus alati kabuhirmu.
Kõrgus.
See rippsild koosneb peenikestest trossidest 55 meetri kõrgusel.
Minu jaoks on see igati liig.
Hüva. Pea kinni. Üks hetk.
Hea küll.
- Mine leia oma pura vida. - Jaa, pigem mitte.
Ma ei usu, et sellel pura vida leian.
Ma ei tee... Ma kardan kõrgust, Tadeo. Ma ei... Tõsiselt.
- Ürita seda nautida. - Üritan nautida?
- Jah. - Olgu.
Tahaksin öelda: „Ärme tee seda ja ütleme, et tegime.“
Hüva, see on sõge.
Oh heldust.
Ma ei suuda vaaterattalegi minna. Mõistate?
Ma kardan kõrgust. Ma ei suuda rõdult alla vaadata.
Oh heldust.
Tahan vaid, et see läbi oleks.
Ah sa mait.
Aga miks ma siis seisatan,
et vaadet imetleda?
See oli raske.
Jaa.
See pani südame põksuma.
Hästi.
Jah. Kõik on hästi. Olen metsaga üks.
See on vinge ja see on väga kaunis koht.
Sellest saadud kasu, sideme mõttes
ja selles mõttes, et kus ja kes me oleme...
Küllap selles on midagi.
Võisin alguses küüniline olla, kuid suurima hirmu ületamises on midagi.
Eriti kui pead seda vaid korra tegema.
Ja kuidas paremini tähistada mu avastatud elujanu,
kui naasta La Fortunasse...
Tere.
...pidustusele?
Costaricalased on uhked oma külalislahkuse üle,
millele pean lootma, kuna lähen võhivõõrana sünnipäevapeole,
mida peab kohalik puusepp Don Ricardo.
- Hei. - Tere.
- Tere, Eugene? - Jah.
- Rõõm näha. Olen Celim. - Celim, rõõm kohtuda.
Sa oled Don Ricardo poeg?
- Jah. - Hästi.
Tulin tema tordile järele.
- Vaata aga. - Jah.
Maritza.
Tere.
Olgu.
Tema valmistaski tordi...
- Vaata seda. See on pildiga. - Vaata aga!
Kas ta teab, et tordiga tuled, või on see üllatuspidu?
- See pole vist üllatus... - Mina olen üllatus.
Jah, seda kindlasti.
Tähtis tähis, 85. sünnipäev.
Usun, et ta elab üle saja aasta.
- Hüva. - Aitäh.
See on enam kui võimalik.
Costa Rica on maailmas üks viiest sinisest tsoonist,
kus inimesed elavad 90. eluaastateni ja kauemgi.
Nagu siin kombeks, ei istu sünnipäevalaps käed rüpes.
Aitaksin meeleldi, kuid kardan pinde.
Neil on mulle ülesanne Celimi õdede ja ta ema Elmaga.
Rõõm on siin olla.
Siin on kodust toitu. Jumaldan tortiljasid.
Jah. Ma olen ammusest ajast tortiljameister,
aga pead lihtsalt...
Väga hea, pane see... Väga hea.
Näed?
Kas võin su emalt küsida, mida pura vida teile tähendab?
Ta ütleb: „Mulle tähendab see looduses mägedega olemist.
Jõgedega olemist. Metsaga olemist.“
- Selge. - „Mu mehe,
- laste, tütarde ja poegadega olemist.“ - Jah.
See on kõige olulisem, kust iganes sa pärit oled.
- Just. - Pere on olulisim.
- Vahetas riided ära. Vaata. - Sünnipäevalaps.
- Hüva, tõmbame peo käima. - Tõmbame peo käima.
Tänane sünnipäeva õhtusöök on Costa Ricale omaselt külluslik.
Riis, praetud oad, plantaanid ja mõistagi tortiljad.
Celim, aitäh mind peole kutsumast.
Olen väga elevil.
Mul on suur au osaleda
Don Ricardo 85. sünnipäeva pidustusel.
Sinuga kohtumine on kaunis kingitus mu isale.
Mu perele ja emale samuti.
Näha on. Olete ilmselt suured „Kuuma piruka“ fännid.
- Ah jaa! - Jah?
- Jaa. Mina! - Oh heldust.
- Jah. - Ma tegin nalja.
Mulle meeldib.
Hakkame sööma.
- Hüva. Salud! - Ei jaksa oodata. Aitäh. Salud.
Kui jutt pirukale läks, siis kus see tort on?
Siit see tuleb.
Armas perekond. Jumaldan seda perekonda.
Neil on energiat ja huumorimeelt
ja nad kõik naudivad lõbutsemist
ning näevad elu helgetes toonides.
Cinco... 58. Cinco ocho.
Jumaldan seda riiki ja maastikku ning eriti jumaldan neid inimesi.
Inimesed on tegelikult need,
kellega mul side tekkis.
Ja see pura vida värk
mängib nende olemuses suurt rolli.
Ära muretse, ole õnnelik. Siin on selline õhkkond.
Soovin, et oleksin seda varem teadnud.
Usun, et pabistasin vihmametsa pärast,
selle pärast, mis puude all on.
See tekitas minus palju hirmutavaid küsimusi.
Vihmamets on tegelikult päris kaunis.
Saan öelda, et olen siin käinud.
„Oled Costa Ricas käinud?“
„Jah. Veetsin seal natuke aega.
Imeline, imeline koht.
Peaksite seda nägema. Peaksite minema.“
Tõlkinud Vova Kljain