En stor filosof sagde engang: "Verden er en bog,
og folk, som ikke rejser, læser kun én side i den."
Jeg har læst flere sider, og jeg er ikke vild med bogen.
Der er flere grunde til, at jeg ikke kan lide at rejse.
Når det er for koldt, har jeg det ikke rart.
Vinterbadning? Nøgen?
- Ja. - Sikke en dejlig invitation.
Når det er for varmt, har jeg det heller ikke rart.
Jeg kan ikke løbe så stærkt.
- Men jeg er 75 år. - Skal jeg hjælpe dig?
Nej tak.
Og det er måske på tide at udvide min horisont.
Åh gud.
Første gang med hånden oppe i en elefantrøv.
Men heldigvis
bor jeg på nogle helt utrolige hoteller.
Hold da op. Det er storslået.
Den eneste betingelse er, at jeg skal udforske det, som er udenfor.
- Pas på. - Det siger du ikke.
- Smukt bjerg. - Vulkan.
En vulkan?
En verden, jeg har undgået hele mit liv.
Rolig, Sadie.
Åh gud.
Bare jeg overlever, så er jeg glad.
Det er sidste gang, jeg drikker fem glas vodka med en finne.
"Red regnskoven" er altid blevet indprentet i min hjerne som en vigtig sag.
Det er "besøg regnskoven" ikke.
Når jeg tænker på Costa Rica, tænker jeg luftfugtighed.
Sådan en generel følelse af klamhed.
"Den fri natur" betyder noget forskelligt for folk.
Jeg er mere til indendørs sysler.
Her er mange positive ting, minder jeg mig selv om.
Costa Rica er et fredeligt land. De har ikke engang en hær.
Og costaricanerne lever længere end os andre.
Men det er svært at tænke på forventet levealder,
når man står i en jungle fuld af ting, der kan dræbe en.
Ikke fordi jeg forventede en SUV, men måske noget med et tag?
Pura vida, velkommen til Costa Rica.
- Goddag. - Hyggeligt at møde dig.
Dette er Mellemamerikas mest populære rejsemål.
Folk tiltrækkes af det imponerende dyreliv.
For turister er landets 500.000 arter en fornøjelse.
Jeg mener nu, at man sagtens kan få for meget af det gode.
Hvordan er costaricanere?
Selv når vi har et problem, forsøger vi altid at finde noget positivt.
Det er derfor, vi altid siger "pura vida".
- Ved du, hvad det betyder? - Nej.
Det er en filosofi. At modtage og give kærlighed hele tiden.
Pura vida.
Mine to første ord på costaricansk.
I tror måske, en skuespillers liv er rent pura vida.
Men for mig er det lige nu mest en blanding af paranoia og angst.
- Velkommen. Pura vida. - Pura vida!
Nayara Teltlejr.
Et ord, der ikke kunne ligge mig mere fjernt,
for jeg har aldrig været på lejr, og jeg har aldrig tilbragt en nat i telt.
- Så det starter godt. - Perfekt. Så gør vi det. Værsgo.
Ja ja, jeg glæder mig. Telte i en jungle.
Alt det, jeg elsker, samlet på ét sted.
De sagde, det var telte, men teltene står på stylter.
Telte hører ikke hjemme på stylter.
Ved I, hvad der gør det?
Klovne.
Indtil videre ligner det ikke et telt.
- Værsgo. - Tak.
Wow, det er flot.
- Natur. - Hold da op.
Paradis.
- Det er i hvert fald jungle. Der er den. - Ja.
- Virkelig smukt bjerg. - Det er en vulkan.
- En vulkan? - Ja.
- Men den har ikke været aktiv... længe? - Omkring ti år nu.
- Var den i udbrud for ti år siden? - Ja.
Jeg havde håbet, den var mere inaktiv, end den er.
Det får man for 1000 dollar pr. nat.
En tilstødende naturkatastrofe.
- Tusind tak, Jairo. - Mucho gusto.
Tak.
Her er meget smukt.
Det er det flotteste telt, jeg nogensinde har set.
Ikke "været i", for jeg har aldrig været i et telt.
Og naturen... Hvor skal jeg starte? Kryb?
Jeg er ikke vild med slanger og edderkopper. Vi er i junglen.
Vulkanen er helt vild.
Jeg er ude af min tryghedszone.
Jeg har nettet mig lidt, altså påført tre lag insektspray,
og er klar til at vove mig udenfor.
Eugene, velkommen til vores lille paradis.
Sæt dig ind.
Nayara var ejeren Leos idé.
Jeg har en masse spørgsmål til en, som har bygget et hotel i en regnskov.
Hvordan? Hvorfor? Hvad er der nu i vejen med byen?
Jeg ved ikke, hvor jeg skal begynde. Hvor begyndte du?
Alt det her så helt anderledes ud for få år siden.
Kvægavlerne havde ødelagt det hele.
- Så det her var der ikke, da du... - Nej, det var bare mudder.
- Intet andet. - Det er løgn?
Ikke engang græs. Ingen sommerfugle, intet dyreliv, ingen fugle.
Der var slet ingenting.
Det lyder ideelt.
Men Costa Rica er faktisk en kæmpe succeshistorie.
I løbet af 20 år har landet genskovet over en femtedel af sit areal
og plantet over syv millioner træer.
Jeg ville bevise, at man kan bygge og drive verdens mest fantastiske hotel
i sameksistens med naturen.
Jeg behøver ikke komme tættere på naturen.
Men jeg har på fornemmelsen, at min entusiastiske vært har andre planer.
Jeg tror, der er et dovendyr, hvis du vil se det.
- Et dovendyr? - Ja.
Dovendyr er svære at finde, fordi de lever i de øverste grene.
Det er vist derovre. Kan du se det?
- Nej. Lige over os? - Ja.
- Jeg kan ikke se det. - Det er nemmere her.
Vi er på dovendyrjagt.
- Lige oven over os. - Lige over os?
- Hvorfor kan jeg ikke... - Der.
Jeg kan ikke se den.
Driller I mig?
- Jeg kan ikke... Hov! Ja. - Kan du se den?
Nej.
Man må bare tro på...
Ja...
...at det er et dovendyr.
"Kan du se den mørke klat?" Ja, det ligner en skygge.
"Kan du se den?" "Ja, jeg kan."
Okay, nu hvor jeg har set et dovendyr, næsten,
kan vi sætte kryds ved "vilde dyr" og komme videre.
Men Leo virker opsat på at vise mig mere.
Eugene, hvis du gerne vil se en masse dyr...
Ja?
...har jeg tilladt mig at booke en nattetur i junglen til dig.
Hvor fristende det end lyder, så ved jeg ikke rigtig.
Jeg lover dig, at du ser en masse vilde dyr i nat.
Jeg er næsten sikker på, jeg har sagt, hvad jeg mener om vilde dyr.
Jeg skal åbenbart på lidt af en vandretur.
Normalt ville jeg ikke tage på vandretur om natten.
Jeg kunne have sagt nej, men han skal ikke gå og sige: "Mand, han var besværlig."
Så spredes rygtet. "Har I hørt, hvad Levy har gang i?"
"Han er ikke nem at have med at gøre. Han er ikke særlig behagelig."
"Ham gider jeg ikke have med."
Nå, lev og lær.
Jeg har det svært med en vandretur i junglen om natten.
Det kan siges med tre ord.
Jungle, nat og vandretur.
- Hej. - Pura vida. Hyggeligt at møde dig.
- Mit navn er Isidro. - Isidro.
Jeg skal være din bedste ven og guide her i regnskoven.
Jeg misunder dig ikke i nat.
Nogle af de dyr, vi formentlig får at se...
- Nogle af dyrene? Godt så. - ...kan være edderkopper og slanger.
Jeg ved godt, hvad du laver. Du vil skræmme mig.
Er du klar?
- Ja, jeg er. - Så går vi.
- Jeg er lige bag dig. - Okay, godt.
Sig ikke, de er mere bange for mig, end jeg er for dem, for det er umuligt.
Okay, lad os se... Se her. Her er en af edderkopperne.
- Kan du se den? - Hold da op. Ja, jeg kan.
- Se. - Ja, der er den.
Se dens spind. Nogle edderkopper
bygger enorme spind for at fange så mange insekter som muligt.
- Så det er ikke så godt for mennesker. - Ja ja.
- Nu ved jeg, hvad jeg skal kigge efter. - Der.
Det er bare en slyngplante.
- Undskyld. Nu skræmmer jeg mig selv. - Det gør ikke noget.
Jeg kan ikke understrege nok, hvor sjovt jeg har det.
Fantastisk.
Nej, jeg har ej.
Se her. Lige der. Det er en bullet ant.
Er det en bullet ant?
Bliver man bidt af den myre, gør det ondt i 24 timer.
- Hvis den bider en? - Ja.
Hvad laver vi så her?
Jeg begynder at tro, at Isidro først er tilfreds,
når vi har stirret døden lige i øjnene.
Se, her er noget sejt.
- Hvad er det? - Slangen her kaldes en "øjenvippehugorm".
- Fordi den angriber ens øjne? - Nej.
Oven på hovedet har den skæl, der ligner øjenvipper.
- Er den giftig? - Meget.
- Meget giftig. - Giftslange.
- Den har en meget kraftig blodgift. - Javel.
- Sådan et slangebid er ikke rart. - Nej, det er ikke rart.
Hvis man nu bliver bidt af en øjenvippehugorm,
hvor lang tid har man så,
før man er nødt til at tænke alvorligt over sin egen død?
Man har cirka en time.
En time til at komme på hospitalet? Hvor langt væk er det?
- Tre kvarter herfra. - Tre kvarter?
Nemlig.
- Og hvis det er myldretid? - Så skal man skynde sig.
Vi er meget forsigtige med den slags slanger.
- Nå, er I det? - Det var heldigt at se en.
- Meget heldigt. Det kan man kalde held. - Ja, det er fantastisk.
- Virkelig en oplevelse. - Meget sejt.
- Noget man kun oplever én gang i livet. - Ja.
Nogle vil måske mene, at det er én gang for mange.
Det er ret spændende at se en slange, der kan dræbe en på 45 minutter.
Det er interessant. Og jeg begynder at forstå,
hvorfor costaricanerne føler sig tæt på naturen, for det er deres liv,
det er deres verden, og det er det, de elsker.
Nu kan jeg sige, at jeg har vandret i skoven.
Jeg gik i junglen om natten og så en øjenvippehugorm.
Men ville jeg gøre det igen?
Det tror jeg ikke.
Se, det var bedre.
Slanger og kryb har deres naturlige levested...
...og jeg har mit.
Hvad var det?
Sikke en overraskelse. Jeg har ikke sovet godt.
Da jeg vågnede, havde jeg næsten glemt alle de små trusler mod mit liv.
Men så huskede jeg den kæmpestore trussel uden for mit vindue.
Den er ved at gå i udbrud.
Vulkanen er i udbrud. Skal vi ringe til nogen?
Undskyld, jeg spredte panik.
Hvad kan jeg sige? Jeg er nok ikke så god til vulkaner.
Men nogle mennesker har deres hjem her.
Som det lille samfund, der har bosat sig her i byen La Fortuna.
Sikke en fin, lille park her i hjertet af La Fortuna.
- Hej, jeg hedder Mario. - Hej. Pura vida.
Alle virker helt afslappede.
Der er en rolig stemning her, som jeg elsker.
Wow. Costa Rica har talent.
Det viser sig, at der er en god grund til, at folk er så glade for at bo her.
Hej, pura vida.
La Fortuna betyder "lykken".
Byen er omgivet af frugtbar vulkanjord,
perfekt til især én afgrøde.
Kaffe. Den er så værdifuld for økonomien, at den kaldes "de gyldne bær".
Efter min søvnløse nat trænger jeg til en kop eller to.
Så jeg skal mødes med kaffedyrker på femte generation, Allan.
- Pura vida. - Pura vida.
Glimrende. Velkommen til vores plantage.
Det er min kompagnon, Antonio. Og det er Maximo, hans far.
- Vi planter noget kaffe her. - Nå, sådan ser det ud?
Jeg aner intet om, hvad der gør costaricansk kaffe anderledes
end kaffe fra andre lande.
Jorden er perfekt. Vi har meget vulkansk jord i Costa Rica,
så kaffen vokser og smager bedre.
Må jeg have lov at spørge, hvor gammel don Maximo er?
- Han er 85 år. - Bør du arbejde så hårdt?
Han kan godt lide det. Vi har lavet det her i lang tid.
Ja, jeg bliver bare lidt nervøs.
Jeg har det lidt skidt med at lade den 85-årige gøre alt arbejdet.
Jeg har ry for at lave meget lidt fysisk aktivitet.
- Vil du prøve? - Ja, okay. Det er en skovl.
Når jeg var tvunget, har jeg haft jobs før.
Jeg var skraldemand gennem flere somre.
Og det var altså, før man havde en automatisk dims,
der smed skraldet op i vognen og maste det. Jeg er barskere, end jeg ser ud.
- Flot. - Min kone skal se det her,
for hun tror ikke, jeg kan lave...
...noget fysisk.
Så før planten producerer kaffe, må vi vente tre år.
Det har jeg altså ikke tid til.
Heldigvis er årets høst kommet.
Er det en bønne?
Nogle mennesker spiser dem sådan. Smag bare.
- Den smager ikke af kaffe, vel? - Nej.
Magien ligger i ristningen.
Ristningen er fuldstændig afgørende for kaffens smag.
Ikke noget man bør betro en komiker.
- Du skal lave din egen blanding. - Min blanding?
Ja, din egen kaffe.
- Vil du hælde det i? - Ja.
Kaffe er en alvorlig sag her. Costa Rica er verdens eneste land,
hvor det er ulovligt at dyrke andet end bønner af den fineste kvalitet.
Det er ikke nu, jeg skal sige, at jeg foretrækker pulverkaffe.
Er det ikke imponerende, så hurtigt jeg har lært processen?
Jo.
Lysristet kaffe får en sødere og mere syrlig smag.
Mørkristet er mere bitter. Bare lige lidt kaffesnak.
Sig til, når jeg skal stoppe. Det er din blanding.
Det er fint.
Endelig ser jeg frugten af dagens arbejde.
- Min blanding? - Ja.
Vi hælder kogende vand langsomt ned i kaffen.
- Hvis man har travlt om morgenen... - Det går ikke.
...er det her ikke...
- Nu skal vi drikke den. - Jeg er nervøs.
- Hvorfor? - Det er jo min blanding.
- Den er ret god. - Ja.
Der er ikke sukker i, men den har en naturlig sødme.
Ja.
Jeg kunne lave en reklame for den her kaffe.
Robust, men mild.
Vi kaffeeksperter har en god appetit.
I aften er jeg så heldig at være gæst hos Nayaras chefkok.
- Du må være Quentin. Hvordan går det? - Fint, og dig?
Jeg har det godt. Det her er det mest spændende tidspunkt på dagen.
Jeg laver costaricansk Wagyu-oksekød til dig.
- Det serveres med kaffeskorpe. - Kaffeskorpe? Det lyder godt.
- Så du er ikke fra Costa Rica? - Nej, jeg er oprindeligt fra Bruxelles.
Hvordan kom du fra Belgien til Costa Rica?
- Jeg mødte en fra Costa Rica. - Aha. Og så blev du her?
Jeg elsker landet. Jeg holder af folk her. Så jeg besluttede at blive.
- Jeg tror, jeg ender mit liv her. - Wow. Så pura vida må åbenbart...
- Meningen med pura vida. - ...betyde noget for dig.
Jeg forsøger stadig at forstå, hvad det er.
For mig er meningen med pura vida den måde, de ser livet på.
Måden, de lever på. De nyder livet.
- Så det er et livsstilsvalg. - En livsstil, ja.
Her er færre stressede mennesker end i Europa.
- Her er mindre stress end i Europa? - Ja. Selv i min branche.
Køkkenansatte er under stort pres.
Ja, jeg har set Hell's Kitchen. Det er skræmmende.
- Det ser fantastisk ud. - Jeg håber, det smager.
Hvad synes du?
Det er det bedste stykke kød, jeg har smagt.
- Ja? - Ja, det smager sindssygt godt.
- Tak for det. - Velbekomme, Eugene. Tak.
Den slags måltid lindrer, så man glemmer alle sine bekymringer.
For eksempel at man sover på pæle omgivet af slanger.
Næsten.
Endnu en nat uden nyt fra vulkanen.
Og med vulkaner er intet nyt godt nyt.
Jeg hørte nogle lyde, jeg ikke helt kunne placere.
Men jeg fik da sovet lidt.
Det er en dejlig morgen. Jeg har fået min kaffe.
Den del af den costaricanske livsstil kan jeg sagtens forlige mig med.
Men pura vida er stadig et mysterium.
Men her på min sidste dag
skal jeg prøve noget, som er endnu mere uvant for mig end at omgås edderkopper.
Noget, jeg er flov over at fortælle mine venner.
En seance med en skovterapeut. Jeg ved ikke, hvad det er.
Men jeg har heller aldrig været i terapi.
Jeg taler normalt ikke så meget om mig selv.
Jeg er meget privat. "Privat ejendom," kalder jeg det.
Ja, hold jer væk. Kom ikke ind.
Eugene Levy, privat ejendom.
Jeg vil helt ærligt hellere tilbage til øjenvippehugormen.
- Velkommen, mr. Levy. - Hyggeligt at møde dig.
Tadeo her er en af kun elleve uddannede skovterapeuter i Costa Rica.
Alle andre end de elleve er bare tosser, der taler med træer.
Hvad forventer du dig af skovterapi?
Jeg går ud fra, at det er baseret på at blive ét med naturen.
- Ja, tæt på. - Er jeg tæt på?
Det, der sker i en tropisk regnskov,
- er et meget tæt, symbiotisk økosystem. - Okay.
Hvis vi åbner vores sanser for skoven, vil det have stor gavn for os.
Jeg har faktisk aldrig været i nogen form for terapi
hele mit liv. Så jeg...
- Jeg er ikke terapeut. Jeg er kun guide. - Som skal føre mig hen til terapeuten?
- Eller... - Terapeuten er faktisk skoven.
Jeg skal altså ikke tale om mine problemer med Tadeo.
Jeg skal tale med træerne.
Først vil jeg opfordre dig til at dele noget med skoven.
Du kan fortælle skoven noget, du aldrig har fortalt andre.
- Tal med skoven. - Og bagefter
kan du fortælle skoven noget, du er taknemmelig for.
- Som jeg er taknemmelig for? - Ja. Jeg kalder på dig med min tromme.
Den her.
Når du hører det, kommer du herhen, og så taler vi om det. Denne vej.
Jeg forsøger at have et åbent sind.
Det føles, som om vi burde favne alt, hvad der forbinder os med naturen.
Desværre står naturen ret lavt på min liste
over ting, jeg bør beskæftige mig med. Men jeg prøver da.
Først skal jeg sige noget, jeg aldrig har fortalt nogen.
Heller ikke min kone.
Jeg tabte engang 800 dollar i poker.
Ingen fik det at vide, og jeg havde fået ballade, hvis jeg havde sagt det.
Så du tier stille.
Og nu noget, jeg er taknemmelig for.
Den er nem.
Jeg er taknemmelig for min familie.
Jeg er taknemmelig for min kone, Deb. Og for min søn, Daniel.
Jeg er taknemmelig for min datter, Sarah, og min bror, Fred.
Jeg er taknemmelig for min søster, Barb.
Den mest vidunderlige og dejlige familie. Og det forstår du godt.
Trommen. Jeg skal tilbage.
- Mr. Levy. - Ja.
Hvad bemærkede du?
Jeg... oplevede en slags...
...måske ikke ligefrem forbindelse, men alting hang mere sammen.
Tusind tak.
Vil du tilføje andet for at fuldende oplevelsen?
Det virkede som en meget fuldendt oplevelse,
men hvis du har noget i tankerne, som kan forstærke oplevelsen, så...
Der er en ting.
- Det frygtede jeg. - Kom med mig.
Ja.
Det er synd, men Tadeo kan mærke, at det ikke rigtig virker på mig.
Hvor skal vi hen, Tadeo?
- Jeg tror, du vil synes om det. - Det tror du?
Men han vil ikke give op endnu.
Så er vi her.
De fleste situationer bekymrer mig.
- Her. - Okay.
Men kun én situation skræmmer mig fra vid og sans.
Højder.
Denne hængebro hænger i tynde wirer 55 meter over skovbunden.
Efter min mening et sted, man ikke skulle have slået bro.
Okay, lige et øjeblik.
Okay.
- Find dit pura vida. - Glem det.
Jeg tror ikke, jeg finder pura vida ude på den bro.
Jeg er ikke... Jeg er bange for højder, Tadeo.
- Prøv at nyde det. - Nyde det?
- Ja. - Okay.
Det her er den ultimative "vi siger bare, vi gjorde det"-situation.
Det er vanvittigt.
Åh gud.
Jeg tør ikke prøve ballongyngen. Okay?
Jeg har det svært med højder. Jeg kan ikke se ned fra en altan.
Åh gud.
Er det ikke snart overstået?
Uha.
Så hvorfor standser jeg pludselig...
...og nyder udsigten?
Det var svært.
Wow.
Ja.
Mit hjerte dunker.
Godt.
Ja, alt er godt her. Vi er ét med skoven.
Det er skønt, og det er et meget smukt sted.
I forhold til, hvad jeg fik ud af det, og til forbindelsen
mellem hvor vi er, og hvem vi er, så tror jeg, det har givet mig noget.
Jeg var kynisk i starten, men det er ret stort at overvinde sin største frygt.
Især når man kun skal gøre det én gang.
Den bedste måde at fejre min nyfundne livsgnist på
er at tage tilbage til La Fortuna...
Goddag.
...til en fest.
Costaricanerne er stolte af deres gæstfrihed,
som jeg håber er sand, for nu skal jeg til fødselsdag hos Ricardo, den lokale tømrer.
- Hej. - Goddag.
- Eugene? - Ja.
- Hyggeligt at møde dig. Celim. - Goddag, Celim.
- Så du er don Ricardos søn? - Ja.
- Jeg skal hente en kage til ham. - Det må jeg sige.
- Maritza? Der er hun. - Hej.
- Jeg skal hente en kage til min far. - Nå, okay. Fint.
Hun har lavet kagen.
- Se lige billedet. - Hold da op!
Ved han det, eller overrasker I ham?
- Vi overrasker ham ikke. - Det kan jeg gøre.
- Helt sikkert. - Det er en stor ting at fylde 85.
Jeg tror, han bliver over hundrede.
Og det er bestemt muligt.
Costa Rica har én af kun fem blå zoner i verden,
hvor folk bliver langt over 90 år gamle.
Som forventet ligger fødselsdagsbarnet ikke på den lade side.
Jeg vil gerne hjælpe, men jeg er nervøs for splinter.
Og de har en opgave til mig sammen med Celims søstre og mor, Elma.
Jeg er glad for at være her.
Der er hjemmelavet mad. Jeg elsker en god tortilla.
Jeg har lavet tortillas for længe siden, men man skal bare...
Sådan. Og så lægger du den på...
Sådan her?
Jeg vil gerne spørge din mor, hvad pura vida betyder for hende.
Hun siger: "For mig er det naturen. Bjergene og floderne. Nær skoven."
- Ja. - "Med min mand."
- Og mine børn. - "Med mine døtre og sønner."
Det er det vigtigste, uanset hvor man er fra, ikke?
- Jo. - Familien.
- Han har klædt om. - Fødselaren.
- Okay, så starter festen. - Så starter festen.
Fødselsdagsmiddagen er et typisk costaricansk måltid.
Ris, bønnemos, melbananer og selvfølgelig tortillas.
Celim, tak, fordi du inviterede mig til jeres fest.
Jeg er meget glad og beæret over at deltage
i don Ricardos 85-års fødselsdagsfest.
Det er en smuk gave til min far at møde dig. For familien og min mor.
Ja, I er sikkert store fans af American Pie her.
- Ja, mig! - Du godeste! Jeg sagde det for sjov.
- Jeg kan godt lide den. - Lad os spise.
- Okay. Salud! - Jeg kan ikke vente mere. Salud.
Apropos "pie", hvor er så den kage, vi hentede?
Der kommer den.
Wow.
Det er en dejlig familie. Jeg elsker den.
De har energi og humor.
Og alle kan bare godt lide at hygge sig og se på de lyse sider af livet.
Cinco... Nå, 58. Cinco ocho.
Jeg elsker landet og landskabet og især indbyggerne.
Det er virkelig menneskene her...
...jeg fandt en forbindelse med.
Og alt det med pura vida er en vigtig del af, hvem de er.
"Don't worry, be happy." Sådan er stemningen her.
Gid jeg havde forstået det noget før.
Jeg var nervøs for regnskoven og for, hvad der var under trætoppene.
Det har altid været et stort, skræmmende spørgsmålstegn for mig.
Regnskoven er faktisk meget smuk.
Nu kan jeg sige, jeg har været der. "Har du været i Costa Rica?"
"Ja da, jeg har rejst rundt dernede. Pragtfuldt sted.
Du burde se det. Tag derned."
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve