En stor filosof har sagt: "Världen är en bok,
och de som inte reser läser bara en sida."
Jag har läst några sidor, och jag gillar inte boken.
Jag ser inte fram emot att resa av flera anledningar.
Jag gillar inte när det är kallt.
Vinterbada naken?
- Ja. - Vilken rolig inbjudan.
Och när det är för varmt trivs jag inte heller.
Jag kan inte springa så fort.
- Men jag är 75. - Behöver du hjälp?
Nej då.
Det kanske är dags att vidga horisonterna.
Herregud.
Jag har aldrig haft handen i en elefantröv förr.
På plussidan
bor jag på några otroliga hotell.
Jösses. Det här är spektakulärt.
Men jag har också gått med på att utforska utanför dem.
- Var försiktig. - Det menar du inte?
- Vackert berg. - Det är en vulkan.
En vulkan?
En värld jag har undvikit i hela mitt liv.
Herregud.
Bara att överleva vore toppen.
Det är sista gången jag dricker fem vodka med en finne.
Jag befinner mig norr om polcirkeln, men den stora frågan är varför.
Jag gillar inte vintern. Jag varken skidar eller åker skridskor.
Jag gör inte ens snöbollar längre.
Visst, det är vackert.
Tur att mina ögon har fryst fast vidöppna.
För en som inte gillar extremt väder blir det inte extremare än så här.
Den iskalla vildmarken i Finland.
Jag har hört att folk kommer hit för att bländas av naturens under,
som sommarens midnattssol
och norrskenet som lyser upp vinterhimlen.
Men det enda som känns bländande just nu är förlusten av känsel i kroppen.
- Hej, Eugene. - Hej.
Jag heter Kaisa. Trevligt att träffas.
Min guide Kaisa välkomnar mig,
och trots att vi just träffats känns det som vi pratar samma språk.
- Okej. - Jag sa:
"Varmt välkommen till Finland och Lappland."
Jag gillar att du sa "varmt välkommen".
Finland är hälften så stort som Texas,
men kanske med färre cowboys.
Jag är i Lappland, landets nordligaste del där det kan bli 50 minusgrader.
Snöskoter är tydligen det bästa sättet att ta sig runt.
Det här är bara snö.
Vilket sätt att resa.
Men kanske inte det bekvämaste.
Luta hitåt.
- Du tar god hand om mig. - Det är praktisk information. Ja.
Jag har aldrig rest så här långt norrut.
Du kommer att gilla det när du hittar magin i vår natur.
Har du hört om sisu?
- Nej. - Sisu är som att aldrig ge upp.
Så sisu är kurage och beslutsamhet?
Det är det.
Det vore kul om du gör en djupdykning i finsk kultur och hittar din egen sisu.
Jag ska leta efter den.
Om jag hittar den är en annan femma.
Vet ni vad? Kaisa kan leta efter sisu.
Jag tänker hålla ögonen öppna efter ett hotell och ett varmt bad.
Lyckligtvis ser jag ett vid horisonten.
De döpte det till Arctic Treehouse.
Välkommen till Arctic Treehouse. Den här vägen.
Katja är dess ägare.
Din svit väntar dig.
Tydligen har det här stället otroliga vyer över norrskenet,
och det är gjort för folk som älskar nya upplevelser.
Men jag hoppas att jag också får bo här.
Alla sviter är riktade norrut
för att ge dig störst chans att se norrskenet.
Får man pengarna tillbaka om de inte syns till?
Naturfenomen är lite nyckfulla.
- De bestämmer när de kommer. - Ska vi gå in?
Javisst.
Kolla in.
Badkaret verkar vara tre meter djupt.
Javisst. Man kan vara lite mer blygsam
eller njuta av utsikten och vara lite mer... Vad säger man? Äventyrlig!
Troligtvis kommer jag vara lite blygsammare.
Och när jag säger "troligtvis" menar jag "dra för persiennerna".
Här är din privata bastu.
- Vad fint! - Ja.
Det vi gör efter bastun är att rulla runt i snön.
- Wow. - Det är bra för blodcirkulationen.
Jag prövar allt en gång.
Kanske inte på den här resan, men en vacker dag.
- Ha det så trevligt. - Tack.
Jag börjar känna mig mer entusiastisk,
och jag börjar få tillbaka känseln i tårna.
Jag föredrar varmare klimat,
men omväxling förnöjer.
Vi får se hur långt min sisu räcker till,
men jag kommer göra mitt bästa att göra saker
som jag vanligtvis inte gör.
Dessvärre innebär det att jag måste gå ut igen...
...i en snöstorm.
"Härdad" och "spänstig" är det ingen som nån nånsin kallat mig,
men friskt vågat, hälften vunnet.
Jag ska testa en av Finlands favorithobbyer:
isfiske.
Här för att visa mig grunderna är bonden Allu med sin sexåriga son.
Hej! Trevligt att träffas.
Detsamma. Det här måste vara mini-Allu.
- Taisto. - Taisto.
Han vill gärna börja fiska nu.
- Nå, jag har aldrig fiskat förr. - Aldrig?
Aldrig.
Vi ska testa gammaldags pimpelfiske och hoppas på lite abborre.
Vi måste göra en vak. Vill du försöka?
- Ja. Hur ser det ut? - Låter bra.
Har du kul?
Det går ju bra.
Oroa dig inte.
Jag hade inte förväntat mig att borra för hand.
Så det tar lite tid om man inte är van.
- Behöver du hjälp? - Nej då.
För en mindre kapabel människa
kanske det hade varit jobbigt, men det var lätt som en plätt för mig.
- Wow. - Färdigt. Och sen upp.
Fort.
Jag sa ju det. Tuffare än jag ser ut.
Okej, så här nu.
Håll den 10 cm över isen.
Dra upp när du känner nåt.
Känner du nåt?
Kanske början på en hjärtattack.
Taisto fick en liten abborre.
Wow.
Det här är nog nåt för ungdomar.
- En till. - Herregud. Vad är det som pågår?
Hans spö är bättre.
- En tredje. - Okej. Nu stilar han bara.
Taisto skryter ju bara.
Såja. En fjärde.
Jag säger inte att han är lillgammal, men han är lite spydig.
- Det här... - En stor.
Okej. Det här är bara...
"Jag fick en till."
Det kommer mer.
"Fick en till, pappa."
"Fick en till."
- Busenkelt. - Verkligen. Inte det minsta pinsamt.
Ungen börjar gå mig på nerverna.
- Upp! Såja! - Såja!
Den är din.
Vi har en vinnare!
- Bravo. - Wow. Såja. Taisto.
Hur känns det?
- Som att jag fångade en fisk. - Bra.
Han frågade ju.
Fiskarna som vi fångade kanske duger som aptitretare,
men Allu vill håva in huvudrätten.
Då så.
Wow!
Hur många kilo är det?
- Bara 1,5 kg. - Okej.
Det finns tio gånger större här.
Det är fascinerande att se Allu.
Ni såg hur stor fisken var.
Killen vet vad han gör.
Nu börjas det.
Eller hur?
Alltså, jag tror inte jag kommer fiska igen.
Men för de som är bra på det är det en konstform att beundra.
Av andra.
Allt jobb har gjort mig hungrig.
Lyckligtvis känner jag doften av middag.
Tyvärr verkar det komma från ett tält.
Jag önskar att det lyste varmare inifrån.
Hallå.
Jag har blivit bjuden på middag av hotellägarparet Katja och Ilkka.
- Välkommen. - Kul att vara här. Kolla bara.
Det här är en kåta, och det är traditionellt finskt.
Många har dem och använder dem för matlagning,
- särskilt på sommaren. - Som att grilla på gården.
- Ja. - Man går in i kåtan.
Det är också traditionsenligt att be gästerna laga sin egen mat.
Så vi vill be dig hjälpa oss laga mat ikväll.
Nå, om ni inte bryr er om hur maten smakar...
- ...så visst. - Okej.
Jag ska tydligen få nåt väldigt finskt.
Jag är nyfiken... och nervös.
Det här är renfilé.
Det är som supermat.
- Ska vi äta ren? - Ja.
Ärligt talat vill jag inte.
Jag är konservativ när det gäller mat, för jag gillar inte att prova på nytt.
Det här ska bli intressant,
för jag är rädd för att jag aldrig har smakat älg eller ren.
"Rädd" var det rätta ordet.
Det här med sisu som folk pratar om...
Om jag har förstått det rätt, är det kurage och beslutsamhet.
Precis.
Det betyder att man inte ger upp.
- Okej. - Mod och inre styrka.
Nå, sisu för mig
vore att äta en hel renfilé.
Slå dig ner.
Min första finska måltid.
Ja.
Och nu - sisu.
Att äta halvrått renkött.
Du behövde inte säga "halvrått".
Blotta tanken på att äta ren förstör julen för mig just nu.
Då kör vi.
Inte illa.
Det smälter.
- Ja, faktiskt. - Ja.
Ett bra första steg.
Jag ville så gärna säga: "Vet ni vad? Jag står nog över."
Men efter allt snack om sisu så testade jag.
Det är gott.
Det är vilt. Vi vet var det kom ifrån.
Du behöver inte säga "vilt".
Jag försöker bara få ner det.
Nya erfarenheter är bättre än inga erfarenheter.
Det kommer vara mitt mantra den här resan.
Skål för din inre sisu.
Vad mer borde jag testa medan jag är här?
Vi har två goda vänner, Aksana och Antti.
De har huskyhundar.
- Hur låter det? - Toppen,
men vi tänker väl inte äta dem?
De skrattar, men de sa aldrig nej.
Efter min första natt i Finland ringer öronen fortfarande av skratt.
Och det finns en orsak till det.
De senaste fem åren
har Finland utnämnts till världens lyckligaste land.
Inget gör mig gladare än lite varm choklad,
men jag blir nervös runt folk som är riktigt glada. Sjukt glada.
Att jag befinner mig i landet med världens lyckligaste folk...
Det måste ligga nåt bakom det.
Jag köper inte att nån kan vara glad hela tiden.
Bara vakna och vara glad.
Nåt måste göra en glad.
Jag vill gå närmare in på det.
Och jag vet vem jag ska fråga.
Mannen som till och med ler när han rensar en gädda.
- Hej. - Hur är det?
- Riktigt bra. - Vilka fina djur.
De är unika.
Allu är inte bara storfiskare.
Han är också femte generationens renuppfödare.
Och min ärkefiende Taisto kommer bli den sjätte.
Det här är min släkts tradition. Vi föder upp dem för kött.
Vi använder allt från huvud till svans.
Min jacka är över tio år gammal. Helt av ren.
- Är det ren? - Ja.
Nu ska vi mata renarna.
- Ta det här till släden. - Okej.
Om du behöver hjälp kan du fråga Taisto.
- Hoppa in. - Va?
Sätt dig där bak. Här är en renhud.
Så sexåringen får sitta fram medan jag åker turistklass.
Och du vill...
- Hur sitter man här bak? - Ner på knä.
Okej.
- Redo? - Ja.
Duktig vovve.
Jag hörde att Lappland har fler renar än människor.
Vi har sällskap.
Jag trodde inte på det innan jag vände mig om.
Hoppas de inte klandrar mig för deras kusin som jag kanske åt igår.
Ta den här säcken med lavar och sprid ut det överallt.
Kom och ät!
Kom och ät.
Här, gumman. Titta.
Jag matar min ren.
De är världens sötaste och raraste djur.
Det är verkligen synd att en del av dem hamnar på tallriken.
Efterrätt!
- Det här var då nåt. - Ett levnadssätt.
För att kunna fånga dem tar det flera år att lära sig hur de beter sig.
Därför går det i släkten.
Det är skillnaden mellan ditt och mitt liv.
- Jag jagar för att äta nåt. - Ja.
I storstaden jagar folk pengar.
- Det är annorlunda. - Exakt.
- Förstår du vad jag menar? - Ja, för det är väldigt givande.
Man kan känna naturen när man matar dem.
Det är det jag gillar med jobbet: skogen och naturen.
Därför är vi lyckligast.
Är man ledsen kan man krama ett träd, så ler man igen.
Att leva på naturen är väl vad som gör dem glada, tror jag.
Att gå ut och jaga middag.
Det är ganska otroligt.
Men jag tar hellre ett snabbköp med frysmat.
Finnar älskar naturen.
De har världens renaste luft,
och en tredjedel av landet är skog.
Trots kärleken till naturen förväntar man sig inte att resa med hund.
Men jag ska åka hundspann.
Jag hoppas hundarna är snälla.
Om jag blev tvingad att dra en släde, skulle jag troligtvis vägra.
Hallå?
Men jag ser inga hundar.
Aksana?
Och min värd verkar vara klädd...
Du har tofflor på dig.
- ...för sängen. - Ja.
Här är en ishacka så att du kan göra en vak åt mig.
Medan vi bryter isen börjar jag förstå vad hon planerar.
Jag går först, så kommer du efter. Okej?
- Kul. Jättekul. - Bra skämt, va?
- Tänker du hoppa i? - Ja.
Herregud. Jag kan inte fatta att du tänker göra det.
- Herremin... - Synd att det är så litet.
- Okej. - Sen slappnar man bara av.
Njut. Andas.
Jag får nog bara tro dig.
Det här är galet.
Gör du det här varje dag?
- Varje morgon. - Varje dag.
- Och du gillar det? - Ja, det är härligt.
Det gör mig glad, så det är därför.
Jag måste vakna till på morgonen.
- Ja. - På vintern är det så mörkt.
Vad sägs om kaffe?
- Hade det funkat? - Jag dricker inte kaffe.
Inte det.
- Gå in och värm dig. - Tack.
Helt galet.
Enligt vetenskapen ger kallt vatten en hormoner som gör en glad.
Jag respekterar vetenskapen, men jag tänker inte göra det här ändå.
För mig är det ett fint café.
Sånt gör mig glad.
Att hoppa ner i en isvak är den totala motsatsen till lycka.
Aksanas andra glädjeämne låter lite vettigare.
De här killarna.
Jag gillar hur de slumrar på taken.
Det är kören.
Inte nog med att de drar hundspann - de skäller fyrstämmigt.
Wow. Jag gillar det.
Det går inte att ha en dålig dag om man åker ut med dem.
Hur man än mår, så är man glad när man kommer tillbaka.
Okej.
- Okej - Gå, men akta huvudet.
- Gå. - Okej.
Vilken sjö.
Hur länge är den isbelagd?
- Hoppeligen tills vi är klara här. - Hoppas det.
I släden?
Du kommer köra.
- Vill du att jag kör? - Ja.
Det här kan sluta illa.
- Jaha. - Du klarar det nog.
"Ja, jag klarar det nog",
- sa han osäkert. - Ja.
Aksana vill att jag kör.
Jag styr.
Jag är inte helt bekväm med det.
Men jag tänker hitta min sisu och ge det ett försök.
Det är väldigt enkelt.
Du styr med din kroppsvikt.
Om du vill åka till vänster, lägger du vikten på vänster skida.
- Men de vet spåret? - Ja, och vi hoppas de håller sig på det.
Det är grejen.
Jag vet inte om vi kört fel
innan vi kör in i nåns vardagsrum.
- Ja. Testa. - Låt mig bara... Okej.
Lite som att dansa.
Har du sett mig dansa?
Få se om hundarna respekterar mig alls.
Troligtvis inte.
Om vi båda kan stå på benen efteråt,
så skulle jag kalla det lyckat.
Då kör vi. Tack för den här tiden.
Bra!
Herregud.
De kan nå upp till 50 km/h.
Hur säger man "sakta ner" på hundspråk?
Nu till vänster?
Sakta ner och luta lite åt höger.
Såja, bra.
- Hur går det för oss? - Riktigt bra.
Okej.
Framåt, mina vovvar!
Så långt är allt väl.
Fick lite respekt av hundarna!
Jag körde faktiskt den där saken.
Det är otroligt.
Jag kände mig som Ben-Hur.
Okej.
Wow! Det här är underbart.
Fantastiskt. Jättekul.
Jag tror finnarna är nåt på spåret.
Det kanske finns glädje i att våga testa nya saker.
Men hur stannar man?
Herremin...
- Bravo. - Wow, det var toppen.
- Det är otroligt. Och snabbt. - Ja.
Wow.
Tack, Aksana.
Det var verkligen nåt.
- Jag hade också roligt. - Vad bra.
Jag har inte haft så kul på länge.
Och jag menar det.
Som kanadensare är jag sällan riktigt lycklig.
Vi klarar oss bara.
Det här känns annorlunda.
Kanske det här är sisu?
Ilkka har bjudit över mig på en nattfösare på hotellet.
Det här är dina.
Eller tydligen... fem.
Vi tar alkohol på allvar i Finland, i synnerhet när den är slut.
Okej.
Vi ska smaka på lite olika vodkor.
En väldigt finsk nationaldryck.
Vi finnar dricker bara i snitt fyra shots var.
Du kommer få mig i trubbel.
Ilkka berättar om de olika växter som används till vodka:
allt mellan potatis, korn och råg.
Och han vill att jag smakar alla.
Försök hitta elementen i smakerna.
Kanske nåt rökigt...
Jag får bara en stark smak av morgondagens ågren.
Ilkka är då en rolig prick.
Han utstrålar "världens lyckligaste folk".
Det kanske har att göra med vodkan.
Jag ska gå tillbaka till trean snabbt för att dubbelkolla.
Vodkaprovsmakningen är högt uppe på listan över mina upplevelser här.
För det första var vi inomhus.
För det andra fanns det vodka.
Jag kände mig mer finsk.
Glad.
Fem vodka senare dyker ett ord upp i hjärnan -
baktanke.
Det finns en sista finsk sak som jag vill att du följer med på imorgon.
Nu kommer det.
- Det är väldigt finskt, som vodka. - Okej.
- Bra. - Jag litar på dig.
Jag vet inte riktigt vad jag just tackade ja till.
Vad är det värsta som kan hända?
Jag tänker vara med. Det är min sisu. Vad det än är, så gör jag det.
Eller så gör jag det inte, men det blir min sisu,
att försöka undvika att göra det.
Förresten, har du sett norrskenet?
Jag lär nog se det ikväll,
vare sig det är där eller inte.
Var är det?
Mycket väsen för ingenting.
Inget sken.
Måste sova.
Det är min sista dag här,
och jag minns vagt att jag gått med på nåt jag inte borde ha.
- Ilkka. - Hej, Eugene.
Kul att ses igen.
Är du redo att lita på en finne?
Mitt öde vilar i dina händer. Det som händer, händer.
Ju längre vi kör, desto oroligare blir jag.
Vi verkar köra djupt in i vildmarken.
Ja, vägen kommer bli mindre tills vi måste gå till fots.
Jag ångrar mig.
Jag litar inte alls på dig.
Precis när jag började gilla Finland...
- Det blir inte mer finskt än det här. - Okej.
...kanske Ilkka får mig att tänka om.
- Men jag... - Ilkka!
En till iskall sjö.
Jag börjar inse vad som väntar mig.
När du hoppat i kommer du kunna alla finska svordomar,
men jag tror vi har ett säkert sätt att få ner dig i vattnet.
- Ett säkert sätt? - Ja.
Sista chansen att ångra dig.
- Jag tar den. - Jag följer med.
Tanken är att flytoverallen ska hålla mig varm och torr.
Vet ni vad mer som håller en varm och torr?
Att inte vara i en iskall sjö.
Jag kunde inte vara längre ifrån min bekvämlighetszon än jag är nu.
- Ilkka. - Ja?
Det är sista gången jag dricker fem vodka med en finne.
Jag vill fly, men jag kan nog inte i den här saken.
Det finns fyra steg under vattenytan.
- Okej. - Titta rakt fram och bara...
Och ja, jag menade att ha brillorna på.
Annars hade jag ju sett fånig ut.
Kom igen.
- Herremin... - Sitt ner.
Jag sa ju det.
Du borde lita på finnar.
Wow.
Det här är inte så tokigt, Ilkka.
- Känner du dig som en finne nu? - Snarare en delfin-ne.
Det känns faktiskt otroligt.
Helt ärligt.
- Jag har en idé. - Ja?
- Ska vi vänta på norrskenet? - Jag har en bättre idé.
Vad sägs om en till vodkatävling?
Sisu: ge dig fan på att göra nåt och se till att göra det.
Visst, med lite trugande.
Jag tänker klappa mig själv på axeln och ge mig själv högsta betyg i sisu.
Att flyta runt i en vak är ganska kul.
Wow. Jag har inte varit varmare sen jag kom till Finland.
Och inte gladare heller.
Jag är inte vidare stolt över att jag i början gav Finland kalla handen.
Men den har blivit varmare de senaste dagarna.
Hejsan.
- Hej. - Hej.
För att fira min tid här så ska jag, Allu
och några av hans anställda äta en sista måltid ihop.
Lyckligtvis står inte renkött på menyn.
Det blir gäddbiffar från fisken som Allu fångade.
- Ni fiskar efter er egen mat.
- Året runt. - Ja.
Det finns nog inte mycket till Uber Eats i Lappland, kan jag tänka mig.
- Det är det enkla livet, va? - Ja.
- Det är det viktiga i livet. - Ja.
Kan ni sammanfatta det i tre ord?
- Familj? - Ett av de viktigaste, ja.
- Okej. - Naturen.
Djur.
- Familj, naturen... - Ja.
- Djur. - ...djur.
Ja. Det är allt som behövs.
Jag visste ingenting om Finland.
Jag visste ingenting om Lappland.
Jag visste inte ens var Lappland var.
Jag har fått ta del av de här människornas lärdomar,
vad de gör och varför det är viktigt för dem.
Det enkla livet är en av orsakerna till att de är så lyckliga.
Du frågade oss vad som är viktigt, så vad är viktigt för dig?
- Familjen är nummer ett. - Ja.
Mat.
Och golf.
Jag vet att det låter lite ytligare.
Ja.
Jag gillar fortfarande inte vintern,
men det finska folket har en värme som jag tror har smittat av sig på mig.
Jag är inte äventyrlig av mig,
så att jag gör alla dessa saker som jag vanligtvis undviker
är faktiskt otroligt.
Så jag antar att jag har sisu.
Hur säger man "skål"?
Nästan.
Min gravsten skulle nog lyda:
"Här vilar en man som flöt i en isvak."
Wow.
Undertexter: Borgir Ahlström