Kaip yra pasakęs vienas didis filosofas: „Pasaulis yra knyga,
ir nekeliaujantys žmonės perskaito tik vieną puslapį.“
Turiu pasakyt,
kad perskaičiau kelis puslapius, ir pati knyga man ne itin įdomi.
Kelionės manęs nevilioja dėl kelių priežasčių.
Kai per šalta,
man nesmagu.
Maudynės lediniame vandenyje nuogam?
- Taip. - Pasiūlymas žavingas.
Kai per šilta, atspėkite? Man nesmagu.
Taip greit negaliu.
- Bet man - 75-eri. - Padėti?
Ne, viskas gerai.
Gal metas praplėsti horizontą.
Dievulėliau.
Pirmąsyk kišau ranką drambliui į subinę.
Privalumai:
neįtikėtini viešbučiai.
Vajė. Tai bent vaizdas.
Su sąlyga, jog sutiksiu patyrinėti aplinką.
- Žiūrėkite po kojomis. - Tai jau tikrai.
- Nuostabus kalnas. - Ugnikalnis.
Ugnikalnis?
Tą pasaulį, kurio visą gyvenimą vengiau.
Seide.
O Dieve.
Būtų puiku tiesiog išgyventi.
Daugiau niekada negersiu degtinės su suomiu.
Esu Arkties rate ir klausiu savęs vieno - kodėl?
Aš nesu žiemos mėgėjas.
Neslidinėju, nečiuožiu pačiūžomis.
Net sniego gniūžčių nelipdau.
SUOMIJA
Kraštas, žinoma, nuostabus.
Gerai, kad mano akys nemirksi sušalusios.
Ekstremalumų nemėgstu,
tad čia man - ekstremalumo riba.
Ledinis Suomijos kraštas.
Girdėjau, kad žmones čia traukia
gamtos stebuklai.
Pavyzdžiui, vasaros mėnesiais nenusileidžianti saulė
ir poliarinė pašvaistė, nušviečianti žiemos dangų.
Tačiau mane šiuo metu labiau jaudina tai,
jog nuo šalčio man ima stingti kūnas.
- Labas, Judžinai. - Labas.
Mano vardas Kaisa. Malonu susipažinti.
Mane pasitiko vietos gidė Kaisa,
ir nors mes ką tik susitikom, aš jaučiu, kad rasim bendrą kalbą.
Aš pasakiau:
„Būsite šiltai priimtas Suomijoje ir Laplandijoje.“
Man ypač patiko dalis apie „šiltą priėmimą“.
Šiaurės Europoje esančios Suomijos plotas - kaip pusė Teksaso.
Kaubojų, spėju, dar mažiau.
Aš - Laplandijoje, pačioje šiauriausioje šalies dalyje,
kur oro temperatūra gali nukristi iki minus 50 laipsnių.
Čia sniegomobilis, regis, tinkamiausia transporto priemonė.
Čia tik sniegas.
Galima ir taip, tiesa?
Nors, galbūt, ne pati patogiausia.
Linkstam čia. Čia.
- Jūs labai gerai... - Tai praktinė informacija.
- Jūs manim rūpinatės. - Aš rūpi... Taip.
Kaisa, čia - labiausiai šiaurinis taškas, kokiame esu buvęs.
Neabejoju, kad jums patiks, kai pajusite mūsų gamtos magiją.
Žinote apie suomių sisu?
- Ne. - Sisu - kai mes nepasiduodam.
Sisu reiškia...
tvirtumą bei ryžtą?
Taip.
Būtų gerai, jei giliai panirtumėte į suomių kultūrą
ir atrastumėte savo sisu.
Aš to ieškosiu.
Ar surasiu, tai jau kita šneka.
Žinote, Kaisa tegu ieško sisu,
o aš dairysiuosi viešbučio ir karštos vonios.
Laimei, horizonte kaip tik pasirodė viešbutis.
Jį pavadino „Arktiniu nameliu medyje“.
Sveiki atvykę į „Arktinį namelį medyje“. Prašom.
Jo savininkė - suomė Katja.
Jūsų liuksas laukia jūsų.
Pasirodo, iš šio viešbučio
atsiveria nuostabūs vaizdai į Šiaurės pašvaistę,
o jis sukurtas tiems, kas trokšta naujų potyrių.
Bet aš tikiuosi, kad ir mane priims.
Visi šie kambariai nukreipti į šiaurinį dangų,
tad jums tenka daugiausia šansų išvysti poliarinę pašvaistę.
Ar numatytos kompensacijos, jei ji nepasirodo?
Tai - gamtos reiškinys, o jie būna kaprizingi.
- Patys nusprendžia, kada pasirodyti. - Tai pažiūrėkime.
Žinoma.
Nieko sau.
Vonia, regis, kokių trijų metrų gylio.
Štai. Galite pasirinkti kuklesnį variantą,
arba galite mėgautis vaizdu ir rinktis...
Kaip pasakyti? Eksperimentinį variantą.
Žinot, būsiu nepopuliarus ir turbūt pasirinksiu kuklesnį variantą.
Sakydamas „kuklesnį“, turiu galvoje „žaliuzes užversiu“.
O čia - jūsų atskira sauna.
- Man tai patinka. - Taip.
Mes, suomiai, pasikaitinę saunoje, voliojamės sniege.
Tai bent.
Labai sveika kraujotakai.
Vieną kartą išmėginsiu bet ką.
Gal ne šios kelionės metu, bet, kaip sakoma, kitą dieną.
Gero jums laiko.
Dėkoju.
Jaučiu augantį entuziazmą,
ir vėl jaučiu kojų pirštus.
Aš linkstu šiltesnio klimato link,
bet tai - smagus pokytis.
Pažiūrėsime, ar šioje kelionėje pasirodys mano sisu,
bet aš pasistengsiu išbandyti dalykus,
kurių įprastame mano gyvenime nepasitaiko.
Deja,
tam reikia išeiti į lauką,
į pūgą.
„Drąsus“ ir „ištvermingas“ - šie žodžiai paprastai nenaudojami apibūdinant mane,
tačiau nebandysi, nežinosi.
Ketinu išbandyti vieną mėgstamiausių suomių laisvalaikio praleidimo formų -
poledinę žūklę.
Pamokyti to mane
sutiko vietos ūkininkas Alu ir jo šešiametis sūnus.
Sveiki! Malonu susipažinti.
Sveiki. Man irgi malonu. Čia, turbūt, mažasis Alu.
- Taistas. - Taistas.
Jis nekantrauja pradėti žūklę.
- Nesu žvejojęs gyvenime. - Niekada?
Niekada. Ne.
Išbandysim senovinį meškeriojimo būdą
ir gal pagausim kelis ešerius.
Turime pragręžti eketę. Norite pamėginti?
- Taip. Ir kaip? - O, ne. Puikiai skamba.
Jums labai linksma?
Jums puikiai sekasi.
Nesijaudinkit.
Nesitikėjau, kad teks rankomis gręžti ledą.
Gana sunku, kai nesi pratęs.
- Reikia pagalbos? - Ne, aš pats.
Silpnesniam vyrui
galbūt būtų sudėtinga, bet, žinot,
aš tik viens du ir padariau.
Puiku, o dabar traukiam.
Greitai.
Matot? Esu kietesnis nei atrodau.
Dabar jūs matot?
Laikote maždaug dešimt centimetrų aukštyje virš eketės.
Vos tik pajuntat kažką, traukit.
Jaučiat?
Regis, jaučiu, kaip širdies priepuolis artėja.
Taistas pagavo žuvį. Ešeriuką.
Akivaizdu, tai - jaunų vyrukų užsiėmimas.
Dar vienas. Dieve mano. Kas čia vyksta?
Jis turbūt turi geresnę meškerę.
- Trečia. - Gerai.
Dabar jis jau maivosi.
Taistas begėdiškai rietė nosį.
O, taip. Ketvirta.
Nesakau, kad jis ne pagal metus gabus,
bet, suprantat, nesigėdija pasirodyti.
Pasirodyti prieš vyresnį.
- Visa tai... - Stambesnė.
Pakaks. Tai jau...
„Dar viena, tėti.“
Vis daugiau.
„Dar viena, tėti.“
- Paprasta. - Žinoma. Čia niekam ne gėda.
Vaikis pradeda mane erzinti.
- Traukit! Greičiau! - Štai!
Jūsiškė.
Pagaliau turime nugalėtoją.
- Puikiai. - Matai, Taistai.
Ir kaip jaučiatės?
- Lyg būčiau pagavęs žuvį. - Labai gerai.
Jis paklausė.
Mūsų su Taistu pagautos žuvys
keliaus užkandžiams,
Alu pasiryžęs sugauti pagrindinį patiekalą.
Gerai, traukiam.
Kiek ji sveria?
- Tik pusantro kilogramo. - Pusantro?
Šiame ežere jų būna dešimtkart stambesnių.
Labai įdomu stebėti Alu.
Matėt, kokią didelę žuvį jis pagavo.
Tas vyras išmano, ką daro.
Štai.
Tiesa?
Aš nemanau, kad kada nors žvejosiu.
Bet žvejų-meistrų darbas
gali būt meno forma, ir ja galima grožėtis.
Kitiems.
Gerokai išalkau po šios aktyvios veiklos.
Gera žinia tai, jog užuodžiu vakarienę.
Bet mažiau gera žinia - kvapas sklinda iš palapinės.
Norėčiau, kad iš vidaus sklistų šviesa ir šiluma.
Sveiki.
Vakarienės mane pakvietė
viešbučio savininkė Katja ir jos vyras Ilka.
- Malonu susipažinti, sveiki. - Ir man malonu.
Kaip čia smagu, tik pažiūrėkit.
Čia - kota, labai suomiškas daiktas.
Labai tradicinis.
Daugelis suomių jį turi,
naudoja maisto ruošimui,
ypač vasarą.
Kaip mūsų barbekiu namo kieme.
- Būtent. - Jūs renkatės kotoje?
Taip. Taip pat, pagal tradicijas, suomių svečiai patys sau gaminasi.
Tad ir mes jūsų paprašysim padėti mums išsikepti vakarienę.
Jei jums nerūpi maisto skonis,
- aš pasiruošęs. - Gerai.
Man sakė, kad vakarienė bus itin suomiška.
Aš suintriguotas ir nerimauju.
Čia - elnienos filė.
Tai - supermaistas.
- Mes valgysim elnią? - Elnią.
Jei atvirai, nenoriu valgyt elnio.
Aš šiuo klausimu gana konservatyvus,
nes gomuriui juk neliepsi leistis į nuotykius.
Taigi, ši patirtis bus įdomi.
Nesu ragavęs nei briedienos, nei elnienos, todėl su nerimu laukiu.
Apie nerimą nemelavau.
Tas sisu, apie kurį girdėjau...
Kaip suprantu, tai drąsa ir ryžtas.
Taip, teisingai supratote.
Tai reiškia, jog nepasiduodate.
- Aišku. - Drąsa ir vidinė jėga.
Sisu man asmeniškai
bus ragauti elnieną.
Prašau, Judžinai, sėskitės.
Mano pirmasis suomiškas valgis.
Taip.
Taigi, sisu.
Valgyt pusžalę elnieną.
Nebūtina buvo sakyti „pusžalę“.
Elnienos valgymas
man reiškia Kalėdų mirtį.
Gerai, bandom.
Neblogai.
Mėsa tirpsta.
- Iš tiesų tirpsta. - Taip.
Pirmas žingsnis - puikus.
Labai norėjosi pasakyti: „Žinote, bičiuliai?
Gal vis tik atsisakysiu elnienos.“
Bet visos tos šnekos apie sisu vis tik paėmė viršų.
Labai skanu.
Tai laukinio gyvūno mėsa, žinom jos kilmę.
Ir žodžio „laukinis“ sakyt nereikėjo.
Nebūtina buvo sakyti „laukinio“.
Stengiuosi... Žinot, stengiuos nuryti.
Nauja patirtis - geriau nei jokia patirtis.
Naudosiu šį posakį kaip mantrą šios kelionės metu.
Išgerkime už jūsų vidinį sisu.
Ką dar pasiūlytumėte išbandyti, kol aš čia?
Mes turim draugus - Aksaną ir Antonį.
Jie laiko haskius.
- Kaip jums ši mintis? - Skamba nuostabiai,
jei tik neteks valgyti haskių, gerai?
Jie juokiasi, bet nepasakė „ne“.
Rytą po pirmos savo nakties Suomijoje
pabudau su vis dar skambančiu juoku ausyse.
Pasirodo, ne be priežasties.
Pastaruosius penkerius metus
suomių tauta laikoma laimingiausia pasaulyje.
Ir šio karšto šokolado puodelis tai parodo,
bet mane nervina faktas, jog žmonės gali būti
laimingi. Beprotiškai laimingi.
Mintis, jog esi
laimingiausios pasaulyje tautos krašte,
turi kažkur nuvesti.
Aš netikiu, kad žmonės gali nuolat būti laimingi.
Pabundi ir jau laimingas.
Kažkas turi padaryti tave laimingu.
Noriu giliau tai panagrinėti.
Žinau, ko klausti apie laimę.
Vyro, kuris šypsosi net skrosdamas lydeką.
- Labas. - Kaip jūs?
- Puikiai. - Kokie nuostabūs gyvūnai.
Unikalūs.
Alu - ne tik kietas žvejys.
Jis - penktos kartos elnių augintojas.
O mano priešininkas Taistas bus šešta karta.
Tai - mano šeimos tradicija. Auginame juos mėsai.
Panaudojame viską nuo galvos iki uodegos.
Matote mano striukę?
Jai - virš dešimties metų. Iš elnių odos.
Elnių?
- Taip. - Aišku.
Dabar pašersime elnius.
Imkite ir neškite į roges.
Gerai.
Ir, Judžinai, jei reikės pagalbos, kvieskite Taistą, jis jums padės.
- Lipkite. - Ką?
Lipkite į roges. Paklosiu jums elneną.
Šešiametis sėdės priekyje,
o aš - priekaboje.
Norite, kad aš...
Kaip čia geriausia sėstis?
Ant kelių.
Gerai.
- Pasiruošę? - Taip.
Geras šunelis.
Man sakė, kad Laplandijoje elnių daugiau nei žmonių.
Mes - ne vieni.
Netikėjau, kol nepažvelgiau už savęs.
Tikiuosi, jie neims man keršyti už savo giminaitį,
kurį galbūt vakar suvalgiau.
Imkit kerpių maišą.
- Taip. - Ir barstykite aplink.
Pietų metas!
Pietų metas.
Štai, mielasis. Tik pažiūrėkite. Imk, mielasis.
Šeriu elnius. Taip.
Kokie mieli padarai. Nepaprastai mieli.
Labai liūdna, kad kai kurie jų keliaus į lėkštę.
Desertas!
Tai kažkas tokio.
Gyvenimo būdas.
Sugaudyti šiuos laukinius gyvūnus, tai trunka ilgus metus...
kol imi pažinti jų elgseną.
Todėl tai yra šeimos tradicija,
ir tuo skiriasi jūsų gyvenimas ir mano.
- Aš čia medžioju maistą. - Taip.
Daugelis žmonių dideliuose miestuose medžioja pinigus.
- Tai jau kažkas kito. - Būtent.
- Suprantate? - Taip, nes tai teikia pasitenkinimą.
Esi su gamta, kai atvyksti čia ir šeri gyvūnus.
Tuo man patinka mano darbas - miškas ir gamta.
Todėl mes ir esam laimingiausi.
O jei ir pasidaro liūdna, apsikabink medį ir netrukus vėl šypsosiesi.
Gyventi iš to, ką duoda žemė, tai, manau, suteikia jiems laimės.
Eini ir susimedžioji vakarienę.
Išties nuostabu.
Man tai duokit parduotuvę, šaldyto maisto skyrių.
Suomiams labai patinka pramogos gryname ore.
Jų oras - vienas švariausių pasaulyje,
ir tris ketvirtadalius šalies ploto užima miškai.
Jie taip myli gamtą, jog galima pamanyt, kad šunų jie nekinko.
Bet aš ketinu pasivažinėti haskių kinkiniu.
Tikiuosi, tai bus geri šuneliai.
Aš tai nebūčiau labai geras, jei man tektų traukti roges su žmogum.
Sveiki.
Bet haskių aš nematau.
Aksana?
O mano šeimininkė apsirengusi...
Jūs su šlepetėmis.
- ...miegui. - Taip.
Imkit ledo kirtiklį
ir pravalykite man eketę.
Daužydamas ledą, ėmiau suprasti Aksanos sumanymą.
Aš jums parodysiu, ir jūs taip galėsit.
Taip?
- Labai juokinga. Juokinga. - Puikus pokštas.
- Jūs nersite? Jūs nersite. - Taip.
O Dieve. Negaliu patikėti, kad jūs tai darote.
- Bet... Dieve brangus. - Gaila, kad eketė tokia siaura.
- Gerai. - Galite atsipalaiduoti.
Mėgautis. Kvėpuoti.
Man pakaks jūsų žodžių, aš netikrinsiu.
Aksana, tai - beprotybė.
Jūs tai darote kasdien? Ne?
- Taip, kas rytą. - Jūs tai darote kasdien.
- Ir jums tai malonu? - Taip, labai.
Tai suteikia man laimės.
Visų pirma, man reik pabusti rytais.
- Taip. - Žinote, žiemą
ilgai būna tamsu.
O stipri kava?
- Ar nepakaktų kavos? - Aš negeriu kavos.
Jūs negeriate kavos.
- Eikite namo, sušilkite. - Ačiū.
Beprotybė.
Anot mokslo, ledinis vanduo išties sužadina laimės hormonus.
Aš gerbiu mokslą, bet vis tiek nenoriu to daryti.
Žinot, jauki kavinaitė.
Štai kas man suteiktų laimės.
Man šokt į ledo eketę būtų priešinga laimei.
Kitas Aksanos džiaugsmo šaltinis man atrodo logiškesnis.
Šie padarėliai.
Man patinka, kaip jie snaudžia ant stogų.
Choras.
Jie ne tik traukia roges, jie dar ir loja pagal keturių dalių harmoniją.
Tai bent, man irgi patiktų.
Su šunimis nebūna blogų dienų.
Kad ir ką jaustumei, ateini čia, ir tu vėl laiminga.
Gerai.
- Gerai. - Eikite, tik pasaugokite galvą.
Gerai.
Tik pažiūrėkite į ežerą.
Kiek laiko jis būna užšalęs?
- Tikiuosi, pabus iki kol važinėsimės. - Tikėkimės.
Važinėsimės rogėmis?
Ir jūs vairuosite.
- Norite, kad vairuočiau aš? - Taip.
Tai gali nesibaigti geruoju.
- Aha. - Jums pavyks. Neabejoju.
„Taip, neabejoju, man pavyks“,
- tarė jis nieko nenutuokdamas. - Aha.
Aksana nori, kad vairuočiau aš.
Aš vadovausiu.
Man tai visai nepatinka.
Bet aš mesiu iššūkį savo vidiniam sisu ir pamėginsiu.
Iš esmės, tai paprasta.
Vairuoti reikia kūno svoriu.
Jei norite sukti kairėn, perkelkite kūno svorį ant kairės slidės.
- Bet jie žino kelią? - Jie kelią žino,
tikėkimės, kad jie iš kelio neišklys.
Taip, būtų gerai.
- Aš juk nežinosiu, kad išklydome... - Taip.
...kol neįsliuogsime, žinot, į kieno nors svetainę.
Pamėginkite.
- Gal aš... Taip. - Ne. taip.
Truputį primena šokius.
Jūs nematėte, kaip aš šoku.
Pamatysime, ar šunys nors šiek tiek manęs klausys.
Spėju, kad ne itin.
Jei grįšime iš šio pasivažinėjimo abu ant kojų,
Jau bus didelė sėkmė.
Pabandysim.
Malonu buvo susipažinti.
Gerai.
O dievuliau.
Šie keturkojai gali bėgti iki 48 km/val. greičiu.
Kaip šuniui liepti bėgti lėčiau?
- Pasvirti kairėn? - Taip.
Galit juos sulėtinti dabar ir pasvirti į dešinę.
Taip, puiku.
- Ir kaip mums sekasi? - Mums sekasi labai gerai.
Gerai.
Na, haskiai, pirmyn!
Kol kas neblogai.
Sulaukiau truputį pagarbos iš šunų.
Aš iš tiesų vairavau tą daiktą.
Fantastiškas jausmas.
Pasijutau it Ben Huras.
Puiku.
Nuostabu.
Fantastiška. Man patinka.
Spėju, suomiai iš tiesų kažką apčiuopė.
Gal iš tiesų ryžtas išmėginti naujus dalykus teikia džiaugsmo.
Bet ką jie sakė apie stabdymą?
Vajė...
- Labai gerai. - Buvo puiku.
- Nuostabu. Ir koks greitis. - Taip.
Tai bent.
Aksana, ačiū.
Iš tiesų nuostabu.
- Man irgi patiko. - Puiku.
Man senokai nebuvo taip smagu.
Rimtai sakau.
Kaip kanadietis, nebūnu labai laimingas.
Mes tiesiog išgyvename.
Šis jausmas kitoks.
Gal tai ir yra sisu?
Grįžus į viešbutį, Ilka pakvietė kartu išgerti po stikliuką.
Čia - jums.
Tiksliau, penkis.
Suomiai į alkoholį žiūri labai rimtai, ypač jei jis baigiasi.
Aišku.
Ragausime kelių rūšių degtinę.
Degtinė - tautinis suomių gėrimas.
Mes, suomiai, vidutiniškai išgeriam po keturis stikliukus.
Užtrauksit man bėdą.
Ilka papasakojo apie skirtingus augalus, iš kurių suomiai gamina degtinę -
nuo bulvių iki miežių ir rugių.
Jis nori, kad paragaučiau jų visų.
Patarčiau pamėginti aptikti skirtingus skonius.
Gal dūmų...
Aš jaučiu vieną skonį - rytdienos pagirių.
Pasakysiu jums kai ką apie Ilką, jis - linksmas vyrukas.
Jis trykšte trykšta ta „laimingiausios tautos pasaulyje“ sąvoka.
Gal tai kažkaip susiję su degtine?
Aš grįšiu prie numerio trečio,
nes turiu patikrinti.
Degtinės degustacija, regis, užėmė vieną pirmų vietų mano patirčių sąraše.
Visų pirma, mes - viduje.
Visų antra, ragavome degtinę.
Pasijutau tikru suomiu.
Laimingas.
Po penkto stikliuko galvoje sukosi du žodžiai.
Slaptas motyvas.
Noriu pakviesti tave išbandyti dar vieną suomišką tradiciją rytoj.
Štai tau.
Tai - tikra suomiška patirtis,
- kaip ir degtinė.
- Gerai. - Gerai. Aš pasitikiu tavim.
Nenutuokiu, kam pasirašiau
rytojaus dieną.
Kas blogiausio gali nutikti?
Aš tai padarysiu. Tai - mano sisu. Kad ir kas tai bus, aš tai padarysiu.
Arba nepadarysiu, bet toks bus mano sisu.
Aš ryžtingai ir drąsiai to nedarysiu.
Beje, ar jau matei pašvaistes?
Turiu nuojautą, kad šiąnakt pamatysiu,
tikrą pašvaistę ar nelabai.
Kur jos?
Tai pernelyg sureikšminta, nemanot?
Niekas nešviečia.
Einu miegoti.
Paskutinį savo rytą Laplandijoje
pabudau su miglotu prisiminimu, jog sutikau su kažkuo,
ko daryti nederėjo.
- Ilka. - Labas, Judžinai.
Smagu tave matyti.
Ar pasitikėsi suomiu?
Aš - tavo valioje. Kas bus, tas.
Kuo toliau važiavome, tuo labiau nerimavau.
Panašu, kad važiuojame į pačią glūdumą.
Taip, kelias siaurės,
kol mums teks lipti iš mašinos ir eiti pėsčiomis.
Aš atsiimu pažadą.
Aš nebepasitikiu tavim.
Kai tik Suomija man ėmė patikti...
Žinai,
suomiškiau jau nesugalvosi.
.....Ilka, regis, sumanė mane palaužti.
- Bet aš... - Ilka.
Dar vienas užšalęs ežeras.
Ir pamažu man ima aiškėti, kas manęs laukia.
Įšokus į vandenį prisiminsi
visus suomiškus keiksmažodžius,
bet manau, kad mes tau pasiūlysime saugų sprendimą.
- Saugų sprendimą? - Taip.
Paskutinė akimirka, kai gali apsigalvoti.
- Mielai. - Aš eisiu paskui.
Su šiuo plūduriavimo kostiumu, sako, liksiu sausas ir nesušalsiu.
Žinot, kada dar galiu likti sausas ir nesušalti?
Nelįsdamas į ledinį ežerą.
Labiau nutolęs nuo savo komforto zonos, nei dabar, nebuvau gyvenime.
- Ilka. - Taip?
Daugiau su suomiu penkių rūšių degtinių negersiu.
Norėčiau pabėgti, bet su šiuo kostiumu nepavyks.
Nepamiršk, po vandeniu yra keturi laipteliai.
- Aha. - Galvą laikyk tiesiai
ir tiesiog...
Ir taip, norėčiau likti su akiniais.
Be jų atrodysiu kvailai.
- Eikš! Tau pavyks. - Aha.
- Vajė. - Tada atsisėsk.
Sakiau.
Reikia pasitikėti suomiu.
Oo.
Nėra jau taip blogai, Ilka.
- Ar dabar jautiesi kai suomis? - Jaučiuosi kaip delfinas.
Gana smagu, iš tiesų.
Turiu pripažinti.
- Man šovė puiki mintis. - Taip?
- Palaukim Šiaurės pašvaistės? - Aš turiu geresnį pasiūlymą.
Sakyk.
Gal dar vieną degtinės konkursą?
Sisu reiškia - sugalvojai ką, eik ir daryk.
Su trupučiu įkalbinėjimo, suprantama.
Taigi, paplekšnosiu sau per petį,
nes sisu egzaminą išlaikiau puikiai.
Plūduriavimas lediniame vandeny gana smagus dalykas.
Toks sušilęs dar nesijutau Suomijoje.
Ir laimingas.
Nesididžiuoju, kad kelionės pradžioje
Suomijai jutau šaltuką.
Tačiau po trijų dienų šis šaltukas ištirpo.
Sveiki, bičiuliai.
- Sveiki. - Sveiki.
Paskutinį vakarą atšvęsiu kartu su elnių augintoju Alu
ir jo darbuotojais per suomišką vakarienę.
Laimei, elnių šįkart nevalgysim.
Vaišinsimės žuvies kotletais iš lydekos, kurią tąkart sugavo Alu.
- Jūs žvejojate maistą.
- Visus metus. - Žiemą, vasarą. Taip.
Laplandijoje neveikia maisto pristatymo į namus paslauga, įsivaizduoju.
- Gyvenimas čia paprastas, tiesa? - Taip.
- Esmė - svarbiausi dalykai. - Taip.
Jei galėtumėte pasakyti tai trimis žodžiais.
- Šeima? - Vienas iš svarbiausių, taip.
- Gerai. - Gamta.
Gyvūnai.
- Šeima, gamta... - Taip.
- Gyvūnai. - ...gyvūnai.
Taip. Viskas, ko reikia.
Nieko nežinojau apie Suomiją.
Nieko nežinojau apie Laplandiją.
Aš net nežinojau, kur toji Laplandija.
O išvykstu sužinojęs apie žmones,
tai, kuo jie užsiima, kodėl tai jiems svarbu.
Paprastas gyvenimas yra viena jų laimės priežasčių.
Jūs klausėte, kas mums svarbiausia, trimis žodžiais. O jums?
- Manau, pirmas būtų šeima. - Taip.
Maistas.
Ir golfas.
Žinau, tai skamba lėkštokai.
Taip.
Tiesa, žiemos gerbėju aš netapau,
tačiau suomių šiluma, manau, įsigėrė į mane.
Aš nesu patrakęs dėl nuotykių,
todėl daryti tai, ko paprastai nedarau,
suteikia gerus išgyvenimus.
Taigi, spėju, turiu sisu.
Kaip suomiškai „į sveikatą“?
Panašiai.
Mano epitafija būtų:
„Čia ilsisi tas, kuris plūduriavo Arkties rate.“
Išvertė Egidija Namavičė