פילוסוף גדול אמר פעם, "העולם הוא ספר
ואלה שלא מטיילים קוראים רק דף אחד".
אני חייב לציין
שקראתי כמה דפים ואני לא מת על הספר.
אני לא שש לטייל מכמה וכמה סיבות.
כשקר מדי...
אני לא מרגיש בנוח.
שחייה בקרח בעירום?
- כן. - זו הזמנה נפלאה.
כשחם מדי, נחשו מה קורה. אני לא מרגיש בנוח.
אני לא יכול לנוע מהר כל כך.
- אבל אני בן 75. - אתה צריך עזרה?
לא, אני מסתדר.
ואולי הגיע הזמן שארחיב את אופקיי.
אלוהים אדירים.
זו הפעם הראשונה שהיד שלי הייתה בתוך תחת של פיל.
הצד החיובי
הוא שאלון במלונות שלא ייאמנו.
בחיי. זה מרהיב.
המלכוד הוא שהסכמתי לטייל גם במה שנמצא מחוצה להם.
- בזהירות. - מה אתה אומר?
- הר יפהפה. - זה הר געש.
זה הר געש?
עולם שבמשך כל חיי התחמקתי ממנו.
סיידי.
אלוהים אדירים. אלוהים אדירים. אלוהים אדירים.
אם אשאר בחיים, זה יהיה נפלא.
זו הפעם האחרונה שאני שותה חמש כוסות וודקה עם פיני.
אני נמצא בחוג הארקטי והשאלה הגדולה מבחינתי היא, למה?
אני לא חובב חורף.
אני לא עושה סקי. אני לא מחליק על הקרח.
אני אפילו כבר לא מכין כדורי שלג.
פינלנד -
כלומר, המקום הזה יפהפה.
היופי שלו גורם לי לשמוח שאני לא יכול לעצום את העיניים מרוב שהן קפואות.
בשביל בחור שלא אוהב דברים קיצוניים,
זה הכי קיצוני שיש.
שממת הקרח של פינלנד.
שמעתי שאנשים באים לכאן
כדי להיות המומים מפלאיו של עולם הטבע,
כמו השמש שלא שוקעת בחודשי הקיץ
והזוהר הצפוני שמאיר את שמי החורף.
אבל הדבר היחיד שמהמם אותי כרגע
הוא אובדן התחושה בגפיים.
- היי, יוג'ין. - היי.
שמי קייזה. נעים מאוד.
המדריכה המקומית קייזה באה לקבל את פניי,
ועל אף שרק הרגע נפגשנו, יש לי תחושה שאנחנו דוברים את אותה השפה.
אז אמרתי,
"אני מקבלת את פניך בחום לפינלנד וללפלנד."
מצא חן בעיניי שאת מקבלת את פניי בחום.
גודלה של פילנד שנמצאת בצפון אירופה הוא חצי מזה של טקסס,
אבל יש לי תחושה שיש בה פחות בוקרים.
אני נמצא בלפלנד, החלק הצפוני ביותר של הארץ,
מקום שבו הטמפרטורות מגיעות עד 46 מעלות מתחת לאפס
ומתברר שרכב השלג הוא הדרך הטובה ביותר להגיע ממקום למקום.
יש כאן רק שלג.
זו דרך מסוימת לנוע, מה?
אם כי ייתכן שהיא לא הנוחה ביותר.
פונים לשם. לשם.
- את מטפלת... - זה מידע מעשי.
- את מטפלת בי היטב. - כן.
קייזה, זה המקום הכי צפוני שהייתי בו מימיי.
אני בטוחה שתאהב את המקום כשתגלה את הקסם שבטבע שלנו.
שמעת על סיסו פיני?
- לא. - סיסו אומר שאנחנו אף פעם לא מוותרים.
אז סיסו זה...
אומץ והתמדה?
כן.
יהיה נחמד אם תעמיק בתרבות הפינית
ותמצא את הסיסו שלך.
אחפש אותו.
אם אמצא אותו, זה כבר סיפור אחר.
יש לי הצעה, קייזה תמשיך לחפש סיסו.
אני אחפש מלון ואמבטיה חמה.
למזלי יש אחד באופק.
קוראים לו בית העץ הארקטי.
ברוך הבא למלון בית העץ הארקטי.
קטיה הפינית המקומית היא הבעלים.
הסוויטה שלך ממתינה לך.
מתברר שיש במקום הזה
נוף מדהים לאורות הצפון
והוא נועד לאנשים שאוהבים חוויות חדשות.
אבל אני מקווה שהם יסכימו לקבל גם אותי.
כל הסוויטות האלה פונות לשמי הצפון
וכך יש סבירות גבוהה שתראה את הזוהר הצפוני.
מקבלים החזר כספי אם אורות הצפון לא מופיעים?
זו תופעת טבע. הן נוטות להיות הפכפכות.
- הן מחליטות מתי לבוא. כן. - אז בואי נציץ.
כן, כמובן.
תראו את זה.
נראה שהאמבטיה בעומק 2.5 מטרים.
בהחלט. אתה יכול לבחור בדרך צנועה יותר
או ליהנות מהנוף ולהיות יותר...
איך אומרים? הרפתקני.
תשמעי, אני אסתכן ואגיד שסביר שאבחר בדרך הצנועה.
וכשאני אומר "סביר" אני מתכוון שלא אפתח את התריסים.
וכאן יש לך סאונה פרטית משלך.
- אני מת על זה. - כן.
ואנחנו, הפינים, אחרי הסאונה, אנחנו מתגלגלים בשלג.
וואו.
זה טוב מאוד לזרימת הדם.
אנסה כל דבר פעם אחת.
אולי לא בטיול הזה, אבל יום אחד, כמו שאומרים.
תיהנה.
תודה.
אני מתחיל להרגיש נלהב יותר
ואני מתחיל להרגיש את האצבעות שלי שוב.
אני נמשך לאקלים חמים יותר,
אבל אפשר לומר שזה שינוי מרענן.
נראה כמה הסיסו שלי יחזיק אותי בטיול הזה,
אבל בהחלט אעשה כמיטב יכולתי לנסות לעשות דברים
שלא הייתי עושה במצב רגיל.
לצערי
זה כולל יציאה החוצה שוב...
אל תוך סופה.
"קשוח" ו"עמיד" הן שתי מילים שאיש לא השתמש בהן מעולם כדי לתאר אותי,
אבל מי שלא מסתכן, לא מרוויח.
אנסה פעילות פנאי שהפינים אוהבים מאוד,
דיג קרח.
והאנשים שילמדו אותי
הם האיכר המקומי אלו ובנו בן השש.
היי! נעים מאוד.
היי. נעים מאוד. זה בטח אלו הקטן.
- טייסטו. - טייסטו.
הוא כבר מת להתחיל לדוג.
- טוב, לא דגתי מעולם. - מעולם לא?
מעולם לא דגתי. לא.
אנחנו ננסה לדוג בחכה כמו פעם
ונקווה שנתפוס ורדון.
אנחנו צריכים לעשות חור. רוצה לנסות?
- כן. איך זה? - לא. נשמע טוב.
אתה נהנה?
אתה מתקדם היטב.
אל תדאג.
לא ציפיתי שאקדח בקרח ידנית.
אז זה... אתם יודעים, זה לא קל למי שלא רגיל לזה.
- אתה צריך עזרה? - לא, אני מסתדר.
לאדם עם יכולות נמוכות משלי
זו עלולה להיות מטלה קשה, אבל, אתם יודעים,
בשבילי זה היה קלי קלות.
- וואו. - כבר הגענו, עכשיו תמשוך.
מהר.
אתם רואים? אני קשוח משאני נראה.
בסדר, כמו שאתה רואה.
אז אתה מחזיק את זה כעשרה ס"מ מעל הרצפה.
כשתרגיש משהו, פשוט תמשוך.
אתה מרגיש משהו?
אני חושב שאני מרגיש התקף לב בדרך.
טייסטו תפס דג. ורדון קטן.
וואו.
ברור שזה משחק לצעירים.
- עוד אחד. - אלוהים אדירים. מה קורה כאן?
החכה שלו טובה יותר.
- דג שלישי. - בסדר.
טוב, זה... אתם יודעים מה? עכשיו הוא סתם משוויץ.
טייסטו, הוא לגמרי משוויץ.
כן. דג רביעי.
אני לא אומר שהוא מפותח לגילו,
אבל הוא קצת... הוא זורה מלח.
הוא זורה קצת מלח על הפצעים.
- זה ממש... - דג גדול.
בסדר. טוב. זה...
"תפסתי עוד אחד, אבא."
עוד אחד מגיע.
"תפסתי עוד אחד, אבא."
- זה קל מאוד. - לא, זה באמת קל. אני לא נבוך בכלל.
הילד מתחיל לעצבן אותי.
- תרים, בדיוק! - בדיוק!
זה שלך.
אפשר להפסיק להתקשר. יש לנו מנצח.
- טוב מאוד. - וואו. בבקשה, טייסטו.
איך אתה מרגיש עכשיו?
- אני מרגיש שתפסתי דג. - טוב מאוד.
טוב, הוא שאל.
הדגים שטייסטו ואני תפסנו
יספיקו כמתאבנים,
אך אלו רוצה לתפוס מנה עיקרית.
בסדר, הנה זה בא.
וואו!
כמה קילוגרמים זה שוקל?
- רק קילו וחצי. - קילו וחצי?
יש דגים גדולים פי עשרה באגם הזה.
מרתק להתבונן באלו.
ראיתם איזה דג ענק הוא תפס.
הבחור יודע מה הוא עושה.
הנה זה בא.
נכון?
תשמעו, לא נראה לי שאדוג... שוב.
אבל למי שעושה זאת היטב,
זו אמנות שראוי להעריך.
שראוי שאחרים יעריכו.
כל המאמץ הזה עורר אצלי תיאבון.
החדשות הטובות הן שאני מריח את ארוחת הערב.
החדשות הטובות פחות הן שנראה שזה בא מאוהל.
הייתי שמח אילו הייתי מרגיש יותר חום יוצא מבפנים.
שלום.
הוזמנתי לאכול הערב
עם בעלי המלון קטיה ובעלה אילקה.
- נעים מאוד. ברוך הבא. - היי, נעים מאוד.
טוב להיות כאן. איזה יופי.
זה קוטה וזה פיני ביותר.
זו מסורת מקובלת מאוד.
לאנשים רבים... לפינים רבים יש כאלה
והם משמשים לבישול,
במיוחד בקיץ.
זה כמו לעשות מנגל בחצר.
- בדיוק. - נכנסים לקוטה.
כן, בפינלנד זו גם מסורת לבקש מהאורחים לבשל לעצמם.
אז אנחנו מבקשים שתעזור לנו לבשל הערב.
ובכן, אם לא אכפת לכם מהטעם של האוכל...
- אני האיש הנכון לעבודה. - בסדר.
אמרו לי שאקבל משהו פיני מאוד.
אני סקרן ולחוץ.
אז זה פילה אייל.
זה מזון-על.
- נאכל אייל? - נאכל אייל.
האמת היא שאני לא רוצה לאכול אייל.
אני די שמרני בדברים שאני אוהב,
כי אין לי חך הרפתקני.
אז זה יהיה מעניין מבחינתי
כי מעולם לא אכלתי בשר אייל, אז אני חושש מאוד לטעום.
העובדה שאני חושש נכונה.
הסיסו הזה ששמעתי עליו...
לפי מה שהבנתי זה מעין אומץ והתמדה.
כן, אתה מבין נכון.
זה אומר שאסור לוותר.
- בסדר. - אומץ ועוצמה פנימית.
ובכן, סיסו מבחינתי,
זה לסיים פילה אייל.
יוג'ין, שב בבקשה.
הארוחה הפינית הראשונה שלי.
כן.
ועכשיו, סיסו.
אכילת בשר אייל חצי נא.
לא... לא היית חייב להגיד שהוא חצי נא.
המחשבה על כך שאני אוכל אייל
רוצחת את חג המולד מבחינתי כרגע.
בסדר, הנה זה בא.
לא רע.
זה נמס.
- זה באמת נמס. - כן.
זה צעד ראשון מעולה.
התפתיתי מאוד להגיד, "אתם יודעים מה, חברים?
אוותר על האייל".
אבל עם כל הדיבורים על סיסו, החלטתי לנסות.
זה טוב מאוד.
וזה מזון בר. אנחנו יודעים מאיפה הוא בא.
שוב, לא היית חייב להגיד "בר".
לא היית חייב להגיד "בר".
אני רק טועם, אני בולע את זה.
חוויות חדשות עדיפות על לא לחוות דבר.
אשתמש בזה כמנטרה בטיול הזה.
נשתה לחיי הסיסו שלך. הסיסו הפנימי שלך.
מה עוד הייתם מציעים שאעשה בזמן שאני כאן?
יש לנו זוג חברים טובים, אקסנה ואנטי.
יש להם כלבי הסקי.
- איך זה נשמע לך? - זה נשמע מעולה,
אבל לא נאכל את כלבי ההסקי, נכון?
הם צוחקים, אבל הם לא אמרו שלא.
אחרי הלילה הראשון שלי בפינלנד,
התעוררתי לקול צחוק שצלצל באוזניי...
ומתברר שיש לכך סיבה.
בחמש השנים האחרונות
הפינים נבחרו כאנשים המאושרים בעולם.
דבר לא מסמל אושר יותר מהשוקו החם הזה,
אבל אני חושש
כשאנשים מאושרים מאוד. מאושרים בטירוף.
הרעיון
שאתה במדינה של האנשים המאושרים בעולם...
חייב להיות בזה משהו.
אני לא מאמין שמישהו יכול להיות שמח כל הזמן.
להתעורר ולהיות שמח.
משהו אמור לשמח אותך.
אני רוצה לחקור את זה קצת יותר.
ואני יודע את מי לשאול על אושר.
אדם שמחייך גם כשהוא מנקה זאב מים.
- היי. - מה שלומך?
- טוב מאוד. - תראה את החיות היפהפיות האלה.
הן ייחודיות.
אלו הוא לא רק דייג תותח.
הוא גם דור חמישי לחקלאי איילים.
והאויב המושבע שלי, טייסטו, בתור להיות השישי.
זו מסורת במשפחה שלי. אנחנו מגדלים אותם כדי לאכול אותם.
אנחנו משתמשים בכול, מראש ועד זנב.
אתה יכול לראות את המעיל עלי.
הוא בן יותר מעשר שנים, הוא עשוי מאייל.
זה עשוי מאייל?
- כן. - בסדר.
עכשיו נאכיל איילים.
תחזיק את זה וקח את זה למזחלת.
בסדר.
ויוג'ין, אם אתה צריך עזרה, בקש מטייסטו. הוא יעזור לך.
- תיכנס, בבקשה. - מה?
פשוט שב שם. אני אביא לך עור אייל.
אז בן השש יושב מלפנים
ואני נאלץ לשבת במחלקת תיירים.
ואתה רוצה ש...
איך יושבים כאן?
כן. על הברכיים.
בסדר.
- מוכן? - כן.
כלב טוב.
אמרו לי שבלפלנד יש יותר איילים מאנשים.
יש לנו חברה.
לא האמנתי להם עד שהבטתי לאחור.
אני מקווה שהם לא מאשימים אותי באובדן בן הדוד שלהם
שייתכן שאכלתי אמש.
קח את שק החזזית הזה.
- כן. - ופזר את זה.
הגיע הזמן לאכול!
בואי, חמודה. תראי. בואי, חמודה.
אני מאכיל איילים. כן.
הם חמודים מאוד. חיות מתוקות ביותר.
עצוב מאוד שחלק מהם מגיעים לצלחת.
קינוח!
זה מיוחד מאוד.
זו דרך חיים.
כדי לתפוס אותם בטבע, צריך להשקיע שנים רבות
בלימוד ההתנהגות שלהם.
זו הסיבה שזו מסורת משפחתית
וזה השוני בין החיים שלך לחיים שלי.
- אז אני צד כאן משהו לאכול. - כן.
רוב האנשים בערים הגדולות מנסים לצוד כסף.
- זה שונה. - בדיוק.
- אתה מבין את הכוונה שלי? - כן, כי זה מתגמל מאוד.
מרגישים את הטבע כשמאכילים את החיות.
זה מה שאני אוהב בעבודה שלי, יער וטבע.
זו הסיבה שאנחנו הכי מאושרים.
ואם אתה עצוב, אתה יכול לחבק עץ ותמצא את עצמך מחייך שוב.
החיים מהאדמה, הם מה שמשמח אותם, אני חושב.
אתם מבינים, הם יוצאים לצוד את ארוחת הערב.
זה באמת מדהים.
אני, תנו לי סופרמרקט אם אזור של מזון קפוא.
פינים אוהבים את הטבע.
יש להם את האוויר הנקי בעולם
ושלושה רבעים מהמדינה מכוסים ביער.
למרות האהבה שלהם לטבע, לא ציפיתי שאסע בעזרת כלב.
אבל אני יוצא לנסוע במזחלת עם כלבי הסקי.
אני מקווה שהם כלבים נחמדים.
אני יודע... שאילו הייתי צריך למשוך מזחלת שמישהו יושב בה, לא הייתי נחמד.
שלום?
אבל אני לא רואה כלבי הסקי.
אקסנה?
ונראה שהמארחת שלי לובשת...
את בנעלי בית.
- בגדי שינה? - כן.
זה דוקרן קרח
כדי שתעשה לי חור.
בזמן שאנחנו שוברים את הקרח, אני מתחיל להבין את התוכנית של אקסנה.
- אז... - אני אראה לך ואתה תחקה אותי.
כן?
- זה מצחיק. מצחיק. - בדיחה טובה.
- את נכנסת? את נכנסת. - כן.
אלוהים אדירים. אני לא מאמין שבאמת תעשי את זה.
- אבל... אלוהים אדירים. - חבל שזה קטן כל כך.
- בסדר. - אז אפשר פשוט להירגע.
ליהנות. לנשום.
אני לגמרי מאמין לך.
אקסנה, זה טירוף.
את עושה את זה בכל יום? לא.
- כן, אני עושה את זה בכל בוקר. - את עושה את זה בכל יום.
- וזה מהנה בעינייך? - כן, זה מקסים,
וזה משמח אותי, זו הסיבה.
קודם כול, אני צריכה להתעורר בכל בוקר.
- כן. - אתה מבין?
במיוחד בחורף כשחשוך מאוד.
מה עם כוס קפה חזק?
- זה יעבוד? - אני לא שותה קפה.
את לא שותה קפה.
- אז בבקשה. תיכנסי פנימה להתחמם. - תודה.
טירוף.
אז המדע אומר שמי קרח מציפים אותך בהורמונים משמחים.
אני מכבד את המדע, אבל לא אעשה את זה.
תבינו, בשבילי, בית קפה מקסים.
זה ישמח אותי.
קפיצה לתוך חור בקרח תהיה ההפך הגמור מלשמח אותי.
מקור האושר הנוסף של אקסנה הגיוני יותר בעיניי.
החברים האלה.
אני מת על האופן שבו הם מנמנמים על הגגות.
זו המקהלה.
הם לא רק מושכים מזחלות, הם גם נובחים בארבעה קולות.
וואו, אני יכול לזרום עם זה.
לא יכול להיות לך יום רע כשאתה יוצא עם הכלבים.
לא משנה מה אתה מרגיש, אם אתה בא לכאן, אתה שמח.
בסדר.
- בסדר. - בסדר, אתה יכול לצאת. זהירות על הראש.
- קדימה. - בסדר.
תראו את האגם הזה.
כמה זמן הוא נשאר קפוא?
- אני מקווה שעד שנחצה אותו. - כן, נקווה.
להיכנס למזחלת?
אז אתה תנהג.
- את רוצה שאני אנהג? - כן.
זה עלול להיגמר ברע.
אתה מסוגל. אני בטוחה.
"כן, אני בטוח שאני מסוגל",
- אמר על אף שלא ידע. - כן.
אקסנה רוצה שאני אנהג.
אני הבוס.
אני לא מרגיש לגמרי בנוח עם זה.
אבל אתחבר לסיסו הפנימי שלי ואנסה.
בעיקרון, זה קל מאוד.
אתה מכוון אותם בעזרת משקל הגוף.
אז אם אתה רוצה לפנות שמאלה, אתה משעין את משקל הגוף על המגלש השמאלי.
- אבל הם מכירים את הדרך? - הם מכירים את הדרך
ואנחנו מקווים שהם יישארו במסלול היום.
כן, זה העניין.
- אני לא אדע אם סטינו מהמסלול... - כן, כן.
עד שניכנס לסלון של מישהו.
- כן. תן לי... - בוא לנסות.
- תן לי... בסדר. - לא. כן.
זה קצת כמו ריקוד.
ראית אותי ברחבת הריקודים?
נראה אם הכלבים יכבדו אותי.
אני מניח שלא.
אם נסיים את הסיבוב הזה כשכולנו... על הרגליים,
אני חושב שזה ייחשב להצלחה.
הנה זה בא.
היה נחמד להכיר אתכם.
טוב, טוב, טוב.
אלוהים.
הם מגיעים למהירות 48 קמ"ש.
איך אומרים "לאט יותר" בכלבית?
- עכשיו להישען... שמאלה? - כן.
אתה יכול להאט קצת ולהישען ימינה.
כן, זה טוב.
- איך הולך לנו? - הולך לנו מעולה.
בסדר.
רוצו, הסקים!
עד כה, הכול טוב.
אני זוכה לקצת כבוד מהכלבים.
ממש נהגתי בדבר הזה.
זה פנטסטי.
הרגשתי כמו בן-חור שם.
בסדר.
כן!
וואו, זה אדיר.
פנטסטי. אני מת על זה.
אני חושב שהפינים עלו על משהו.
אולי יש אושר באומץ לנסות דברים חדשים.
איך הם אמרו שעוצרים?
בחיי.
- טוב מאוד. - זה היה נפלא.
- זה מדהים. זה מהיר. - כן.
וואו.
אקסנה, אני מודה לך.
זה היה מיוחד מאוד.
- גם אני נהניתי מזה. - טוב. טוב.
לא נהניתי כך כבר מזמן.
אני רציני.
כקנדי, אני לא נוטה להיות שמח במיוחד.
אנחנו פשוט מסתדרים.
התחושה הזו שונה.
אולי זה סיסו?
במלון, אילקה, הזמין אותי להצטרף לכוסית.
זה שלך.
מתברר שלחמש כוסיות.
אלכוהול זה דבר רציני בפינלנד. במיוחד אם הוא נגמר לך.
בסדר.
אנחנו נטעם וודקות שונות.
זה משקה לאומי בפינלנד.
אנחנו הפינים, שותים בממוצע ארבעה שוטים לאדם.
אתה תסבך אותי.
אילקה סיפר לי על הצמחים השונים שהפינים מכינים מהם וודקה,
החל בתפוחי אדמה, דרך שעורה וכלה בשיפון.
והוא רוצה שאטעם אותן... את כולן.
אני מעודד אותך לנסות לגלות את יסודות הטעם.
אולי מעושן...
הטעם היחיד שאני מרגיש הוא החרטות של מחר.
אגיד לכם משהו על אילקה, הוא כיפי מאוד.
הוא משדר את התחושה של "העם השמח בעולם".
אולי זה קשור איכשהו לוודקה.
אחזור לכוס השלישית לרגע,
כי אני צריך לבדוק שוב.
אני חושב שטעימת הוודקה היא אחת החוויות האהובות עליי.
ראשית, אנחנו בפנים.
שנית, יש וודקה.
בהחלט הרגשתי פיני יותר.
שמח.
חמש כוסיות מאוחר יותר, שתי מילים צצו בראשי.
מניע נסתר.
יש דבר פיני נוסף שאני רוצה שתצטרף אליי בו מחר.
הנה זה בא.
זו חוויה פינית ביותר,
- כמו וודקה. - בסדר.
- טוב. - בסדר. אני בוטח בך.
אני לא לגמרי בטוח מה הסכמתי
שאעשה איתו מחר.
מה הכי גרוע שיכול להיות?
אני הולך על זה. זה הסיסו שלי. לא משנה מה זה, אעשה את זה.
או שלא אעשה את זה, אבל זה יהיה הסיסו שלי,
להשתדל מאוד לא לעשות את זה.
דרך אגב, ראית את האורות?
יש לי תחושה שאראה את זה הלילה,
גם אם זה לא באמת קיים כרגע.
איפה הם?
מתלהבים מהם מדי, לא?
אין שום אורות.
אני חייב לישון קצת.
זה היום האחרון שלי בלפלנד
והתעוררתי עם זיכרון מעורפל שהסכמתי לעשות משהו
שסביר להניח שלא הייתי צריך להסכים לעשות.
- אילקה. - שלום, יוג'ין.
טוב לפגוש אותך שוב.
אתה מוכן לבטוח בפיני?
אני בידיך. מה שמופיע בקלפים, מופיע בקלפים.
ככל שאנחנו מרחיקים, כך אני לחוץ יותר.
נראה שאנחנו בדרך לעומק השממה.
כן, הכביש יהפוך צר יותר
עד כדי כך שנצטרך לצאת מהמכונית וללכת.
אני חוזר בי.
אני לא בוטח בך בכלל.
בדיוק כשהתחלתי לחבב את פינלנד מאוד...
שמע,
זה הכי פיני שיש.
אני חושש שאילקה עומד לנסות לשבור אותי.
- אבל אני... - אילקה.
אגם קפוא נוסף.
ואני קולט בהדרגה מה עומד לקרות.
ברגע שתקפוץ פנימה,
תכיר את כל הקללות הפיניות שקיימות,
אבל אני חושב שיש לנו פתרון בטוח לכניסה שלך למים.
- פתרון בטוח? - כן.
יש לך הזדמנות אחרונה להתחרט.
- אנצל אותה. - אבוא בעקבותיך.
אז הרעיון הוא שחליפת הציפה תחמם ותייבש אותי.
אבל אתם יודעים מה עוד מחמם ומייבש?
לא להיות באגם קפוא.
לא הייתי יכול להיות רחוק יותר מאזור הנוחות שלי מאשר ברגע הזה.
- אילקה. - כן?
זו הפעם האחרונה שאני שותה חמש וודקות עם פיני.
אני רוצה לברוח, אבל אני לא בטוח שאני יכול בבגד הזה.
וזכור שיש ארבעה שלבים מתחת למים.
ישר את הראש
ופשוט...
וכן, התכוונתי להישאר עם המשקפיים.
בלעדיהם אני עלול להיראות מטופש.
קדימה. אתה מסוגל.
- בחיי. - עכשיו תתיישב.
אמרתי לך.
אפשר לבטוח בפינים.
וואו.
זה לא נורא, אילקה.
- אתה מרגיש כמו פיני עכשיו? - אני מרגיש יותר כמו דולפין.
האמת היא שזה די מדהים.
אני חייב להודות.
- יש לי רעיון מעולה. - כן?
- שנחכה לאורות? - יש לי רעיון טוב יותר.
כן, ספר לי.
מה דעתך על תחרות וודקה נוספת?
סיסו, להחליט לעשות משהו ואז פשוט לעשות את זה.
כן, עם קצת שכנוע.
אז אני טופח לעצמי על השכם
ונותן לעצמי ציון 100 בסיסו.
ציפה על הקרח היא... דבר די כיפי לעשות.
וואו. לא היה לי חמים כל כך מאז שהגעתי לפינלנד.
ואולי גם לא הייתי מאושר כל כך.
אני לא גאה להודות שבתחילת הטיול,
התחושה שלי לגבי פינלנד הייתה קרירה.
אבל בשלושת הימים האחרונים היא הפשירה.
היי, חברים.
- שלום. - היי.
כדי לחגוג את הזמן שלי כאן, אני מצטרף למגדל האיילים, אלו,
ולכמה מהפועלים שלו בארוחה פינית אחרונה.
לשמחתי הפעם לא נאכל אייל.
נאכל קציצות מהדג שאלו תפס באותו היום.
- אתם תופסים דגים ואוכלים אותם.
- כל השנה. - חורף, קיץ. כן.
אני מניח שלא מרבים להשתמש באובר איטס בלפלנד.
- אלה חיים פשוטים, מה? - כן.
- הם סובבים סביב מה שחשוב באמת. - כן.
אם הייתם יכולים לסכם את זה בשלוש מילים...
- משפחה? - אחת. זה אחד הדברים העיקריים. כן.
- בסדר. - טבע.
חיות.
- משפחה, טבע... - כן.
- חיות. - חיות.
כן. זה כל מה שאנחנו צריכים.
לא ידעתי שום דבר על פינלנד.
לא ידעתי שום דבר על לפלנד.
לא ידעתי אפילו איפה לפלנד.
ואני יוצא מכאן עם היכרות עם העם,
איך הוא מתנהג ואת הסיבות שזה חשוב לו.
החיים הפשוטים הם אחת הסיבות שהם מאושרים כל כך.
שאלת אותנו מה הכי חשוב לנו בשלוש מילים, מה איתך?
- אני חושב שמשפחה נמצאת במקום הראשון. - כן.
אוכל.
וגולף.
אני יודע שזה נשמע מעט רדוד יותר.
כן.
האמת היא שאני עדיין לא מת על החורף,
אבל יש בפינים חמימות שאני חושב שנדבקתי בה קצת.
אין בי רוח הרפתקנית,
אז עצם העובדה שאני עושה את כל הדברים האלה שלא הייתי עושה במצב רגיל,
היא די מדהימה.
אז אני מניח שיש לי סיסו.
איך אומרים "לחיים"?
אתה מתקרב.
על המצבה שלי... יהיה כתוב,
"כאן קבור אדם שצף על הקרח בחוג הארקטי."
וואו.
תרגום: אסף ראביד