Eräs suuri filosofi sanoi, että maailma on kuin kirja,
ja ne, jotka eivät matkusta, lukevat siitä vain yhden sivun.
On sanottava,
että olen lukenut muutamia sivuja enkä ole kovin ihastunut kirjaan.
En pidä matkustamisesta, ja siihen on useita syitä.
En viihdy -
kylmässä säässä.
Avantouintia alastomana?
- Kyllä. - Kuulostaa mahtavalta.
Entä liiallinen kuumuus? En pidä siitäkään.
En liiku noin nopeasti.
- Olen 75-vuotias. - Haluatko apua?
En, osaan kyllä.
Minun on kuitenkin ehkä aika laajentaa maailmankuvaani.
Voi luoja.
Työnsin käteni ensimmäistä kertaa norsun ahteriin.
On hienoa,
että voin yöpyä uskomattoman hienoissa hotelleissa.
Johan nyt. Tämä on vaikuttavaa.
Olen kuitenkin luvannut tutustua myös ympäristöön.
- Varo, mihin astut. - Todellakin.
- Kaunis vuori. - Se on tulivuori.
Tulivuoriko?
Olen vältellyt tätä maailmaa koko elämäni.
Sadie.
Voi luoja.
Pelkkä selviytyminenkin olisi hienoa.
Viimeinen kerta, kun juon viisi vodkapaukkua suomalaisen kanssa.
Mietin, miten ihmeessä olen päätynyt pohjoiselle napapiirille.
En ole talvi-ihmisiä.
En hiihdä enkä luistele.
En edes tee enää lumipalloja.
SUOMI
Tämä paikka on kyllä kaunis.
On tavallaan hyvä, että silmäni jäätyivät auki.
En pidä äärimmäisyyksistä.
Olen kuitenkin ääriolosuhteissa.
Jäisessä suomalaisessa erämaassa.
Tänne tullaan kuulemma -
ihailemaan häkellyttävän kauniita luonnon ihmeitä.
Kesäisin keskiyön aurinkoa, joka ei laske lainkaan,
ja talvisin revontulia, jotka valaisevat pimeän taivaan.
Tällä hetkellä häkellyn kuitenkin -
vain tunnottomuudesta raajoissani.
- Hei, Eugene. - Hei.
Olen Kaisa. Hauska tavata.
Paikallinen opas Kaisa toivottaa minut tervetulleeksi.
Tapasimme juuri, mutta tunnen, että ymmärrämme toisiamme.
- Vai niin. - Sanoin:
"Lämpimästi tervetuloa Suomeen ja Lappiin."
Mukavaa, että puhut lämmöstä.
Pohjois-Euroopassa sijaitseva Suomi on puolet Teksasin pinta-alasta,
mutta siellä on varmaan vähemmän lehmipoikia kuin Teksasissa.
Olen Lapissa maan pohjoisosassa.
Lämpötila voi laskea täällä 50 pakkasasteeseen,
ja moottorikelkka vaikuttaa olevan paras kulkuneuvo.
Tämä on vain lunta.
Tämä on yksi tapa matkustaa.
Ei kuitenkaan kaikkein mukavin.
Menemme tänne päin.
- Pidät hyvää... - Tämä on käytännön tietoa.
- Huolehdit minusta hyvin. - Aivan.
En ole ollut ennen näin kaukana pohjoisessa.
Olen varma, että saat oivalluksen ja ihastut paikalliseen luontoon.
Oletko kuullut suomalaisesta sisusta?
- En. - Sisu tarkoittaa, ettemme anna periksi.
Onko sisu -
tarmokkuutta ja määrätietoisuutta?
Kyllä vain.
Olisi hienoa, jos omaksuisit suomalaisen kulttuurin -
ja löytäisit oman sisusi.
Voin kyllä etsiä -
mutten tiedä, löydänkö sitä koskaan.
Ehdotan, että Kaisa saa etsiä sisua.
Minä etsin hotellia ja kuumaa kylpyä.
Onneksi hotelli häämöttääkin taivaanrannassa.
Sen nimi on Arctic TreeHouse.
Tervetuloa Arctic TreeHouse Hoteliin. Ole hyvä.
Suomalainen Katja on hotellin omistaja.
Sviittisi odottaa sinua.
Täältä on kuulemma -
uskomattomat näkymät revontulien täyttämälle taivaalle.
Hotelli on suunniteltu matkailijoille, jotka pitävät uudenlaisista kokemuksista.
Toivon kuitenkin, että minäkin olen tervetullut.
Kaikista sviiteistä on näkymä pohjoiselle taivaalle,
koska revontulet näkyvät mitä todennäköisimmin siellä.
Saanko korvauksen, jos revontulia ei näy?
Ne ovat luonnonilmiö. Niitä näkyy vaihtelevasti.
- Ne päättävät itse tulostaan. - Selvä. Mennään katsomaan.
Toki.
Kappas vain.
Kylpyamme näyttää kolme metriä syvältä.
Aivan. Kylvyssä voi käydä hieman häveliäämmin -
tai nauttia näköalasta -
vaikkapa kokeilunhaluisesti.
Toimin toisin kuin monet muut ja valitsen varmaankin häveliäämmän tavan.
Tarkoitan, että pidän ikkunan visusti peitettynä.
Täällä on oma yksityinen saunasi.
- Pidän tästä kovasti. - Niin.
Suomalaiset kierivät saunan jälkeen lumessa.
Se on hyväksi verenkierrolle.
Kokeilen kaikkea kerran.
En ehkä tällä matkalla mutta vielä jonain päivänä.
Pidä hauskaa.
Kiitos.
Alan innostua,
ja tunto palaa hiljalleen varpaisiini.
Pidän yleensä lämpimämmästä säästä,
mutta tämä on mukavaa vaihtelua.
Katsotaan, kuinka pitkälle sisuni riittää tällä matkalla.
Yritän parhaani mukaan kokeilla asioita,
joita en muuten kokeilisi.
Ikävä kyllä -
se tarkoittaa palaamista ulos.
Lumimyräkkään.
Minua ei ole koskaan kuvailtu sanoilla "sitkeä" ja "lannistumaton",
mutta jos ei kokeile, ei voi voittaa.
Kokeilen suomalaisten suosimaa ajanvietettä,
pilkkimistä.
Opettajanani on -
paikallinen Allu ja hänen kuusivuotias poikansa.
Hei! Hauska tavata.
Hei. Samoin. Tämä on varmaan pikku-Allu.
- Taisto. - Taisto.
Hän on innokas kalastaja.
- Minä en ole koskaan kalastanut. - Etkö?
En koskaan.
Kokeilemme perinteistä pilkkiongintaa.
Yritämme napata ahvenen.
Meidän on tehtävä reikä. Haluatko kokeilla?
- Kyllä. Miltä näyttää? - Kuulostaa hyvältä.
Onko sinulla hauskaa?
- Pärjäät hyvin. - Vai niin.
Älä huoli.
En odottanut kairaavani reikää jäähän käsivoimin.
Tehtävä vie aikaa, jos se ei ole tuttu.
- Haluatko apua? - En, osaan kyllä.
Jos ei ole yhtä kyvykäs kuin minä,
tehtävä voi olla vaikea,
mutta minulle se oli aivan helppo.
- No jopas. - Valmista. Nosta se.
Nopeasti.
Näittekö? Olen kova tekijä.
Näin. Katso.
Nosta tätä noin kymmenen senttiä.
Kun tunnet jotain, vedä se ylös.
Tunnetko jotain?
Tuntuu, että saan sydänkohtauksen.
Taisto sai kalan. Pikkuahvenen.
No jopas.
Tämä on selvästi nuorten harrastus.
- Toinen. - Voi luoja. Mitä oikein tapahtuu?
Hänellä on parempi onki.
- Kolmas. - Selvä.
Arvaa mitä. Hän mahtailee.
Taisto mahtailee.
Neljäs.
En sano, että hän on pikkuvanha,
mutta tunnen jääväni hänen varjoonsa.
Tunnen itseni huonommaksi.
- Tämä on... - Suuri.
Selvä. Tämä on...
"Taas nappasi, isä."
Lisää tulee.
"Taas yksi, isä."
- Hyvin helppoa. - Niin on. Minua ei nolota yhtään.
Lapsi alkaa ärsyttää minua.
- Ylös. No niin! - Siinä!
Sait kalan.
Kilpailu päättyy. Voittaja selvisi.
- Oikein hyvä. - Jopas nyt. No niin, Taisto.
Miltä tuntuu?
- Kalan saaneelta. - Hienoa.
Hän kysyi sitä.
Taiston ja minun kalasaalis -
kelpaa alkuruoaksi.
Allu haluaa pyydystää pääruoan.
Tässä näin.
Montako kiloa tuo painaa?
- Vain puolitoista. - Puolitoista?
Tästä järvestä voi saada 15-kiloisia.
On mielenkiintoista seurata Allua.
Näitte, miten suuren kalan hän sai.
Hän osaa tämän.
Noin sitä pitää.
Vai mitä?
En usko, että kalastan enää koskaan.
Jotkut osaavat tämän hyvin.
Se on ihailtavaa. Kuin taiteenlaji.
En kuulu heihin.
Ponnistukset ovat herättäneet ruokahaluni.
Hyvät uutiset ovat, että haistan illallisen.
Vähemmän hyvät uutiset ovat, että tuoksu tulee kodasta.
Toivoin tuntevani lämmön hehkun.
Hei.
Sain illalliskutsun -
hotellin omistajilta, Katjalta ja hänen mieheltään Ilkalta.
- Hauska tavata. Tervetuloa. - Hauska tavata.
Hienoa olla täällä. Kappas vain.
Tämä on tyypillinen suomalainen kota.
Se on hyvin perinteinen.
Kodat ovat Suomessa yleisiä.
Niitä käytetään ruoanlaittoon -
erityisesti kesäaikaan.
Kuin grillausta pihamaalla.
- Aivan. - Tai kodassa?
Kyllä. Suomalaisen perinteen mukaan vieraat saavat osallistua ruoanlaittoon.
Pyydämme siis sinulta apua tänä iltana.
Jos lopputulos ei ole teille tärkeä,
- voin auttaa. - Selvä.
Saan jotain hyvin suomalaista ruokaa.
Olen innoissani, ja minua jännittää.
Tämä on poronfilee.
Se on tavallaan superfoodia.
- Syömmekö poroa? - Kyllä vain.
Rehellisesti sanottuna en halua syödä poroa.
Mieltymykseni ovat melko rajoittuneita.
En etsi makuseikkailuja.
Tästä tulee kiinnostavaa,
koska en ole syönyt hirveä enkä poroa. Olen hieman levoton.
Olen oikeasti levoton.
Olen kuullut sisusta.
Olen ymmärtänyt sen olevan tarmokkuutta ja määrätietoisuutta.
Juuri niin.
Se tarkoittaa, ettei anna periksi.
- Selvä. - Se on rohkeutta ja mielenlujuutta.
Minulle sisu -
merkitsee kokonaisen poronfileen syömistä.
Tule istumaan.
Ensimmäinen suomalainen ateriani.
Niin.
Ja nyt sisua.
Puolikypsän poronlihan syöntiä.
Ei olisi tarvinnut mainita sanaa "puolikypsä".
Ajatus poron syömisestä -
pilaa joulumieleni.
Maistetaan.
Ei hullumpaa.
Se on mureaa.
- Niin on. - Aivan.
Tämä en hieno ensiaskel.
Olin sanoa heille,
että jätän poronlihan syömättä.
Oli kuitenkin puhuttu sisusta, joten päätin yrittää.
Tämä on todella hyvää.
Villiä. Tunnemme sen alkuperän.
Ei tarvitse puhua "villistä".
Sitä ei tarvitse mainita.
Yritän syödä tätä.
Uudet kokemukset ovat parempia kuin se, ettei kokisi mitään.
Se on tämän matkan mantra.
Malja sisäiselle sisullesi.
Mitä muuta minun kannattaisi kokeilla täällä ollessani?
Aksana ja Antti ovat ystäviämme.
Heillä on huskykoiria.
- Miltä se kuulostaa? - Oikein hienolta,
mutta emmehän päädy syömään huskya?
He nauravat mutteivät vastanneet kieltävästi.
Ensimmäisen Suomen-iltani jälkeen -
nauru kaikui korvissani vielä aamullakin.
Syy siihen selvisi pian.
Viimeisen viiden vuoden ajan -
suomalaiset on nimetty maailman onnellisimmaksi kansaksi.
Tämä kuuma kaakao on puhtainta onnea.
Hermostun kuitenkin, kun ihmiset -
ovat hyvin iloisia. Järjettömän iloisia.
Minä tiedostan -
olevani maailman onnellisimmassa maassa.
Siinä on oltava jotain perää.
En kuitenkaan usko jatkuvaan onnellisuuteen.
Heräämiseen aamuisin onnellisena.
Onneen on oltava jokin syy.
Haluan perehtyä aiheeseen paremmin.
Tiedän, keneltä kysyä onnellisuudesta.
Mieheltä, joka hymyilee leikatessaan haukea.
- Hei. - Mitä kuuluu?
- Oikein hyvää. - Onpa kauniita eläimiä.
Ne ovat erityisiä.
Allu ei ole vain todella hyvä kalastaja.
Hän on myös viidennen sukupolven poronhoitaja.
Arkkiviholliseni Taisto on seuraava, kuudes sukupolvi.
Tämä on perheeni perinne. Kasvatamme poroja lihaksi.
Käytämme kaiken päästä häntään saakka.
Katso takkiani.
Poroa ja yli kymmenen vuotta vanha.
Onko tuo poroa?
- On. - Selvä.
Ruokimme nyt poroja.
Ota tämä ja vie se rekeen.
Selvä.
Jos tarvitset apua, pyydä Taistolta. Hän auttaa sinua.
- Hyppää kyytiin. - Mitä?
Istu takaosaan. Tuon sinulle porontaljan.
Kuusivuotias pääsee eteen,
ja minä istun turistiluokassa.
Haluatko, että...
Miten tässä istutaan?
Polvillaan.
Selvä.
- Valmista? - On.
Hyvä poika.
Kuulin, että Lapissa on enemmän poroja kuin ihmisiä.
Saimme seuraa.
En uskonut sitä, ennen kuin katsoin taakseni.
Toivottavasti ne eivät syytä minua serkkunsa katoamisesta.
Saatoin syödä sen eilisiltana.
Ota jäkäläsäkki.
- Selvä. - Levitä sitä ympäriinsä.
Ruoka-aika!
Ruoka-aika.
Tässä, kulta. Katso tätä.
Ruokin porojani.
Ne ovat hyvin söpöjä. Hyvin suloisia eläimiä.
On surullista, että osa niistä päätyy lautaselle.
Jälkiruokaa!
Tämä on aikamoista.
Tämä on elämäntapa.
Kun niitä pyydystää luonnossa, vasta vuosien myötä -
alkaa ymmärtää niiden käyttäytymistä.
Se on sukuni perinne.
Meidän elämämme eroavat toisistaan.
- Minä metsästän ruokaa. - Niin.
Useimmat suurissa kaupungeissa asuvat metsästävät rahaa.
- Se on erilaista. - Aivan.
- Ymmärrätkö? - Kyllä. Tämä on hyvin palkitsevaa.
Eläimiä ruokkiessa tuntee luonnon läheisyyden.
Pidän työssäni metsästä ja luonnosta.
Olemme siksi onnellisimpia.
Jos alkaa surettaa, voi halata puuta, niin hymy nousee taas huulille.
Luonto arjen resurssina on varmaan onnellisuuden syy.
Oman illallisen pyydystäminen.
Se on todella hienoa.
Minäkö? Tarvitsen supermarketin, jossa on pakasteallas.
Suomalaiset pitävät villistä luonnosta.
He hengittävät maailman puhtainta ilmaa,
ja kolme neljäsosaa maasta on metsää.
Vaikka luonto on heille rakas, en odottanut kulkevani koiravaljakolla.
Lähden kuitenkin huskyajelulle.
Toivottavasti koirat ovat hyväntuulisia.
Minä en ehkä olisi, jos joutuisin vetämään reessä istuvaa kyytiläistä.
Hei?
Koiria ei kuitenkaan näy.
Aksana?
Emäntäni näyttää pukeutuneen...
Sinulla on tohvelit.
- ...koti-iltaa varten? - Niin.
Tässä on jäätuura.
Se auttaa tekemään reiän jäähän.
Jäätä rikkoessani alan tajuta, mitä Aksana suunnittelee.
- Eli... - Näytän ensin. Tee perässä.
Sopiiko?
- Se on hauskaa. - Hyvä vitsi.
- Menetkö veteen? Kyllä vain. - Menen.
Voi luoja. Uskomatonta, että teet tämän.
- Mutta... Voi hyvä luoja. - Harmi, että tämä on pieni.
- Selvä. - Sitten voi vain rentoutua.
Nauttia ja hengittää.
Uskon sinua. Luotan siihen.
Tämä on hullua.
Käytkö täällä joka päivä?
- Kyllä. Joka aamu. - Päivittäin.
- Nautitko tästä? - Kyllä. Tämä on ihanaa.
Tämä tekee minut onnelliseksi.
Minun on herättävä joka aamu.
- Niin. - Tiedäthän.
Talvisin on hyvin pimeää.
Entä vahva kahvi?
- Eikö se toimisi? - En juo kahvia.
Et juo kahvia.
- Mene sisään lämmittelemään. - Kiitos.
Hullua.
Tieteen mukaan jääkylmä vesi aktivoi mielihyvää tuovia hormoneja.
Kunnioitan tiedettä mutten halua ryhtyä tähän.
Mietin ihanaa kahvilaa.
Se tekisi minut onnelliseksi.
Hyppääminen jäiseen avantoon tuottaisi päinvastaisen tunteen.
Ymmärrän paremmin Aksanan toisen ilonlähteen.
Nämä kaverit.
Pidän niiden tavasta ottaa torkut kopin katolla.
Koirien kuoro.
Ne eivät ainoastaan vedä rekeä vaan myös haukkuvat neliäänisesti.
Voisin tottua tähän.
Päivä ei voi olla huono, kun lähtee matkaan koirien kera.
Oli millä tuulella tahansa, tänne tultuaan on onnellinen.
Selvä.
- No niin. - Mene mutta varo päätäsi.
- Mene. - Selvä.
Katsokaa järveä.
Miten kauan jää kestää?
- Toivottavasti ajelun ajan. - Toivotaan.
Menenkö rekeen?
Sinä ajat.
- Minäkö? - Niin.
Tämä voi päättyä huonosti.
- Vai niin. - Osaat kyllä. Aivan varmasti.
"Osaan varmasti",
- hän sanoi epävarmana. - Niin.
Aksana haluaa minun ajavan.
Olen vastuussa.
En ole täysin mukavuusalueellani.
Annan kuitenkin sisulle vallan ja yritän ajaa.
Tämä on periaatteessa hyvin helppoa.
Käytä ohjaamiseen kehon painoa.
Jos haluat mennä vasemmalle, siirrä painoa vasemmalle sukselle.
- Tuntevatko koirat tien? - Kyllä.
Toivotaan, että ne pysyvät sillä.
Siinäpä se.
- Minä en tiedä, harhaudummeko... - Aivan.
...ennen kuin ajamme jonkun olohuoneeseen.
- Niin. Kokeile. - Anna...
- Minä... Selvä. - Niin.
Kuin tanssisit.
Oletko nähnyt minun tanssivan?
Katsotaan, kunnioittavatko koirat minua.
Luulen, että ne eivät kunnioita.
Jos olemme molemmat ajelun päätteeksi jaloillamme,
tämä on menestys.
No niin.
Oli hauska tuntea teidät.
Hyvä.
Voi luoja.
Koirat voivat juosta jopa 50 km tunnissa.
Miten koirat saa hidastamaan?
- Nojaanko vasemmalle? - Nojaa.
Hidasta vähän ja nojaa oikealle.
Oikein hyvä.
- Miten pärjäämme? - Oikein hyvin.
Selvä.
Hyvä, koirat!
Tähän asti kaikki hyvin.
Koirat osoittivat kunnioitusta!
Minä itse asiassa ajoin koiravaljakkoa.
Se oli mahtavaa.
Tunsin olevani Ben-Hur.
Hyvä on.
Tämä on mahtavaa.
Upeaa. Pidän tästä kovasti.
Suomalaiset ovat ehkä oikeassa.
Ehkä onnellisuuden salaisuus on sisukas uuden kokeileminen.
Mitä he sanoivatkaan pysähtymisestä?
Hyvänen aika.
- Oikein hyvä. - Se oli hienoa.
- Se oli mahtavaa ja nopeaa. - Niin.
Kiitos, Aksana.
Se oli hienoa.
- Minullakin oli hauskaa. - Hyvä.
Näin hauskaa ei ole ollut pitkään aikaan.
Tarkoitin sitä todella.
Olen kanadalainen enkä ole yleensä vilpittömän onnellinen.
Me vain yritämme selviytyä.
Tämä tunne on erilainen.
Ehkä tämä on sisua?
Palaan hotellille. Ilkka on kutsunut minut yömyssylle.
Tämä on sinulle.
Tai ehkä... viidelle yömyssylle.
Alkoholi on Suomessa vakava asia, erityisesti, jos se loppuu.
Selvä.
Maistelemme erilaisia vodkapaukkuja.
Tyypillisiä suomalaisia juomia.
Suomalaiset juovat keskimäärin vain noin neljä paukkua.
Joudun pulaan.
Ilkka kertoo, että suomalaiset valmistavat vodkaa erilaisista kasveista,
kuten perunasta, ohrasta ja rukiista.
Hän haluaa, että kokeilen kaikkia.
Suosittelen etsimään erilaisia makuelementtejä.
Ehkä savua...
Tunnen vain vahvan katumuksen maun, joka seuraa huomenna.
Ilkka on hyvin hauska.
Hän huokuu maailman onnellisimman kansan henkeä.
Ehkä sillä on jotain tekemistä vodkan kanssa.
Palaan kolmoseen hetkeksi.
Haluan tarkistaa yhden asian.
Vodkapaukkujen kokeileminen oli yksi parhaita kokemuksia.
Olimme ensinnäkin sisätiloissa.
Lisäksi siihen liittyi vodka.
Tunsin itseni enemmän suomalaiseksi.
Onnelliseksi.
Viisi vodkapaukkua myöhemmin mieleen tuli kaksi sanaa.
Perimmäinen tarkoitus.
On vielä yksi suomalainen asia, jota haluaisin sinun kokeilevan huomenna.
Siinäpä se.
Kokemus on tyypillisen suomalainen,
- kuten vodkakin. - Selvä.
- Hyvä. - Selvä. Luotan sinuun.
En ole varma, mihin suostuin -
huomenna hänen seurassaan.
Mikä on pahinta, mitä voisi tapahtua?
Teen sen. Olen löytänyt sisuni. Tuli mitä tuli, onnistun siinä.
Tai en ehkä onnistu, mutta olen kuitenkin sisukas -
ja yritän kovasti onnistua.
Oletko muuten nähnyt revontulia?
Jostain syystä näen niitä varmaan tänään,
oli niitä taivaalla tai ei.
Missä ne ovat?
Tätä on hehkutettu liikaa.
Revontulia ei näy.
Menen nukkumaan.
On viimeinen päiväni Lapissa.
Muistin herätessäni etäisesti suostuneeni johonkin,
mihin ei olisi pitänyt suostua.
- Ilkka. - Hei.
Hauska nähdä jälleen.
Uskallatko luottaa suomalaiseen?
Luotan sinuun, tuli, mitä tuli.
Mitä kauemmas ajamme, sitä enemmän hermoilen.
Näytämme suuntaavan syvälle erämaahan.
Tie kapenee.
Meidän on lopuksi jätettävä auto ja käveltävä.
Perun sanani.
En luota sinuun ollenkaan.
Aloin pitää Suomesta kovasti...
Kuule,
- tämän suomalaisempaa ei olekaan. - Selvä.
...mutta Ilkka pilaa ehkä käsitykseni.
- Mutta minä... - Ilkka.
Toinen jäätynyt järvi.
Alan vähitellen tajuta, mitä on luvassa.
Kun hyppäät veteen,
opit kaikki mahdolliset suomalaiset kirosanat.
Uskon kuitenkin, että voimme saada sinut veteen turvallisesti.
- Turvallisesti? - Niin.
Viimeinen tilaisuus perääntyä.
- Tartun siihen. - Tulen perässäsi.
Kelluntapuvun on tarkoitus pitää minut lämpimänä ja kuivana.
Tiedättekö, mikä muu pitää lämpimänä ja kuivana?
Se, ettei mene jäiseen järveen.
En voisi olla enemmän mukavuusalueeni ulkopuolella.
- Ilkka. - Mitä?
Viimeinen kerta, kun juon viisi vodkapaukkua suomalaisen kanssa.
Haluaisin paeta mutten usko, että se onnistuu tässä asussa.
Muista, että veden alla on neljä askelmaa.
- Selvä. - Pidä pää pystyssä -
ja tee näin.
Kyllä vain. Halusin pitää silmälasit päässä.
Olisin näyttänyt hupsulta ilman niitä.
- Tule! Pystyt tähän. - Niin.
- Voi sentään. - Istu alas.
Minähän sanoin.
Suomalaiseen voi luottaa.
Tämä ei ole hullumpaa.
- Tunnetko nyt olevasi suomalainen? - Enemmänkin delfiini.
Tämä on itse asiassa hienoa.
On oltava rehellinen.
- Sain hyvän idean. - Minkä?
- Odotammeko revontulia? - Sain paremman idean.
Kerro vain.
Sopisiko toinen vodkakisa?
Sisukkuus on määrätietoisuutta ja tavoitteisiin panostamista.
Pieni maanittelu on tosin joskus tarpeen.
Onnittelen itseäni -
ja annan itselleni parhaan arvosanan sisukkuudesta.
Jääkylmässä vedessä kelluminen on itse asiassa hauskaa.
Näin kuumissani en ole vielä ollut Suomen-matkalla.
Enkä tuskin näin onnellinenkaan.
Häpeän tunnustaa, mutta matkan alussa -
Suomi herätti vain jääkylmiä ajatuksia.
Kolmen päivän aikana sydämeni alkoi kuitenkin sulaa.
Hei.
- Hei. - Hei.
Nautin matkani viimeisistä hetkistä poronhoitaja Allun -
ja hänen työntekijöidensä seurassa suomalaisella aterialla.
Onneksi ruokalistalla ei ole poroa.
Syömme haukipihvejä, jotka on valmistettu Allun taannoisesta pilkkisaaliista.
- Kalastatte ruoan itse. - Ympäri vuoden.
- Koko vuoden. - Kesät talvet.
Uber Eats ei varmaankaan ole kovin suosittu Lapissa.
- Tämä on yksinkertaista elämää. - Niin on.
- Kyse on aidosti tärkeistä asioista. - Niin.
Tiivistäkää se kolmeen sanaan.
- Perhe? - Yksi tärkeimmistä.
- Selvä. - Luonto.
Eläimet.
- Perhe, luonto... - Niin.
- Eläimet. - ...ja eläimet.
Kaikki, mitä tarvitsemme.
En tiennyt Suomesta mitään.
En myöskään Lapista.
En edes tiennyt, missä Lappi on.
Olen oppinut ihmisistä,
heidän elämästään ja siitä, mikä heille on tärkeää.
Yksinkertainen elämä on yksi onnellisuuden syistä.
Kysyit meiltä, mikä on tärkeää. Mitkä kolme sanaa sanoisit itse?
- Perhe olisi ensimmäinen. - Niin.
Ruoka.
Ja golf.
Tiedän, että se kuulostaa hieman pinnalliselta.
Niin.
Totuus on, etten vieläkään pidä talvesta,
mutta uskon omaksuneeni suomalaisten lämminhenkisyyttä.
En ole seikkailunhaluinen.
Tein kuitenkin paljon asioita, joita en yleensä tekisi,
ja se on aika mahtavaa.
Minä olen kai sisukas.
Miten kippistätte?
Sinne päin.
Hautakirjoitukseni olisi:
"Tässä lepää mies, joka kellui jään seassa pohjoisella napapiirillä."
Tekstitys: Liisa Sippola