Üks kuulus filosoof ütles: „Maailm on raamat
ja see, kes ei rända, loeb sellest vaid ühe lehekülje.“
Pean ütlema,
et olen mõne lehekülje lugenud ja pole raamatust vaimustuses.
Ma ei oota reisimist mitmel põhjusel.
Kui on külm, ei tunne ma end mugavalt.
Talisuplus alasti?
- Jah. - Suurepärane kutse.
Kui on liiga palav, siis teate mis? Ma ei tunne end mugavalt.
Ma ei saa nii kiiresti.
- Aga ma olen 75-aastane. - Kas vajad abi?
Ei, saan ise.
Võibolla on aeg oma silmaringi laiendada.
Oh heldust.
Pistsin esimest korda käe elevandi tagumikku.
Plussiks on see,
et peatun uskumatutes hotellides.
See on vapustav.
Konks seisneb selles, et pean ka väljas toimuvat avastama.
- Ettevaatust. - Ära sa märgi.
- Ilus mägi. - See on vulkaan.
See on vulkaan?
Olen seda maailma terve elu vältinud.
Sadie.
Oh heldust.
Lihtsalt ellu jääda oleks juba tore.
See on viimane kord, kui soomlasega viis pitsi viina joon.
Olen polaaralal ja küsin endalt, miks.
Ma pole talvesõber.
Ma ei suusata ega uisuta.
Ma ei tee enam isegi lumepalle.
SOOME
See on kaunis paik.
Tore, et mu silmad on lahtiselt jäätunud.
Mehe jaoks, kellele ei meeldi äärmused,
enam äärmuslikumaks minna ei saa.
Soome jäine loodus.
Olen kuulnud, et siia tullakse imetlema vapustavaid loodusimesid.
Näiteks päikest, mis suvekuudel ei looju,
ja virmalisi, mis talvel taevas säravad.
Ent mind vapustab hetkel vaid see,
et ma ei tunne oma jäsemeid.
- Hei, Eugene. - Tere.
Mu nimi on Kaisa. Rõõm kohtuda.
Mind on tulnud tervitama kohalik giid Kaisa
ja kuigi me alles tutvusime, paistab, et leidsime ühise keele.
Ma ütlesin: „Tervitan sind soojalt Soome ja Lapimaale.“
Mulle meeldib, et ütlesid: „Tervitan soojalt.“
Põhja-Euroopas asuv Soome on poole Texase suurune,
ent ilmselt on siin vähem kauboisid.
Olen Lapimaal, Soome kõige põhjapoolsemas osas,
kus temperatuur langeb 45 külmakraadini
ja parimaks liikumisvahendiks on mootorsaan.
Ainult lumi.
Ka nii võib reisida.
Kuigi see pole kõige mugavam.
Liigume sinnapoole. Sinnapoole.
- Sa kannad head... - See on kasulik info.
- Kannad mu eest head hoolt. - Jah.
Kaisa, ma pole iial nii kaugel põhjas käinud.
Sulle meeldib kindlasti, kui meie maagilist loodust näed.
Kas oled kuulnud Soome sisu' st?
- Ei. - Sisu tähendab, et me ei anna iial alla.
Seega sisu on südikus ja järjekindlus?
Jah.
Oleks tore, kui süüviksid Soome kultuuri ja leiaksid oma sisu.
Ma otsin seda.
Kas ma selle ka leian, on juba hoopis teine lugu.
Ütlen üht, Kaisa võib sisu't otsida.
Mina aga hoian silmad lahti, et leida hotell ja kuum vann.
Õnneks paistab horisondil üks hotell.
Selle nimi on Arctic TreeHouse.
Tere tulemast hotelli Arctic TreeHouse. Palun.
Selle omanik on kohalik soomlane Katja.
Su sviit ootab sind.
Tuleb välja, et siin on mugav virmalisi imetleda
ja see koht on loodud inimestele, kes armastavad uusi kogemusi.
Loodan, et ka mina olen siin teretulnud.
Kõik sviidid on pööratud põhjataeva poole,
et oleks kõige suurem tõenäosus virmalisi näha.
Kas raha saab tagasi, kui virmalisi ei teki?
See on loodusnähtus. Need on veidi heitliku meelega.
- Nad valivad ise, millal tulevad. Jah. - Vaatame.
Jah, muidugi.
Vaata aga.
Vann oleks nagu 2,5 meetrit sügav.
Tõepoolest. Võid veidi tagasihoidlikum olla
või nautida vaadet ja olla veidi...
Kuidas öelda? Eksperimenteerivam.
Ma pakun, et ilmselt valin tagasihoidlikuma variandi.
Kui ütlen „ilmselt“, pean silmas „kardinad olgu kinni“.
Siin on su isiklik privaatsaun.
- Vinge. - Jah.
Ja soomlased käivad pärast sauna lumes püherdamas.
See on vereringele hea.
Võin kõike ühe korra proovida.
Vahest mitte sellel reisil, aga ühel päeval, nagu öeldakse.
Olgu sul tore.
Aitäh.
Mu entusiasm hakkab vaikselt kasvama
ja hakkan jälle oma varbaid tundma.
Mind tõmbab soojem kliima,
kuid see on tore vaheldus.
Vaatame, kui kaugele mu sisu sel reisil areneb,
aga annan endast parima, et nautida asju,
mida ma tavaliselt ei teeks.
Kahjuks suundun selleks taas õue...
lumetuisu kätte.
„Vintske“ ja „vastupidav“ on sõnad, millega mind pole iial iseloomustatud,
ent kes ei riski, see šampanjat ei joo.
Proovin üht soomlaste lemmikajaviidet,
jääpüüki.
Mind on juhendamas kohalik farmer Allu ja tema kuueaastane poeg.
Hei! Rõõm kohtuda.
Tere. Rõõm kohtuda. See on vist väike Allu.
- Taisto. - Taisto.
Ta tahab juba kala püüda.
- Ma pole iial kala püüdnud. - Mitte kunagi?
Mitte kunagi. Ei.
Proovime vana kooli õngepüüki ja loodame ahvenat saada.
Peame augu tegema. Tahad proovida?
- Jah. Kuidas on? - Ei. Kõlab hästi.
Kas sul on lõbus?
Sa oled tubli.
Ära muretse.
Ma ei arvanud, et pean käsitsi läbi jää puurima.
See nõuab päris palju, kui sa pole harjunud.
- Kas vajad abi? - Ei, saan ise.
Vähem võimekale inimesele
võinuks see raske olla, aga minu jaoks oli see käkitegu.
Valmis. Nüüd üles.
Kiiresti!
Nägite? Olen vintskem, kui paistan.
Hüva, nagu näed.
Tõstad põhjast kümme sentimeetrit kõrgemale.
Kui midagi tunned, tõmba üles.
Kas tunned midagi?
Tunnen infarkti lähenemist.
Taisto sai kala. Väikese ahvena.
Ilmselgelt on see noorte meeste ala.
- Veel üks. - Oh heldust. Mis toimub?
Tal on parem õng.
- Kolmas. - Hüva.
Tead mis? Ta lihtsalt esineb.
Taisto täiega esineb.
Jaa. Neljas.
Ma ei ütle, et ta on varaküps,
aga ta nagu hõõruks seda mulle nina alla.
Hõõrub veidi nina alla.
- See on... - Suur.
Hüva. Hea küll. See on nagu...
„Sain veel ühe, paps.“
Tuleb veel.
„Sain veel ühe, paps.“
- Nii lihtne. - Ei, ongi lihtne. Üldse pole piinlik.
Poiss hakkab mind närvi ajama.
- Üles. Väga hea! - Väga hea!
Sinu kala.
Mäng on läbi. Võitja on selgunud.
- Väga hea. - Vaata nüüd, Taisto.
Kuidas end tunned?
- Nagu oleksin kala saanud. - Väga hea.
Ta ise küsis.
Minu ja Taisto püütud kala kõlbab eelroaks,
kuid Allu püüab samal ajal pearooga.
Hüva, läheb lahti.
Mitu kilo see on?
- Ainult poolteist. - Poolteist?
Selles järves on kümme korda suuremaid.
Allut on põnev vaadata.
Nägite, kui suure kala ta sai.
Kutt teab, mida ta teeb.
Läheb lahti.
Eks ole?
Ma ei usu, et ma veel kala püüan.
Aga nende puhul, kes seda hästi oskavad,
on see kunst, mida võiks imetleda.
Teised inimesed.
See pingutus tekitas söögiisu.
Hea uudis on see, et tunnen toidu lõhna.
Mitte nii hea uudis on see, et see paistab telgist tulevat.
Soovin, et seest kumaks rohkem soojust.
Tere.
Mind on kutsutud õhtusöögile
hotelli omaniku Katja ja ta abikaasa Ilkkaga.
- Rõõm tutvuda. Tere. - Rõõm tutvuda.
Rõõm on siin olla. Vaata aga.
See on kota. See on väga soomepärane. Väga traditsiooniline.
Need on paljudel soomlastel ja neid kasutatakse kokkamiseks.
Eriti suveajal.
Nagu tagahoovis grillimine.
- Just. - Kasutaksid kota't?
Lisaks on Soomes tavaline, et külaline kokkab endale ise.
Seega palume toidu valmistamisel sinu abi.
Kui teid ei huvita, mis maitsega toit tuleb,
- siis võin aidata. - Hästi.
Mulle öeldi, et teeme midagi väga soomepärast.
Tunnen uudishimu ja pabinat.
See on põhjapõdra sisefilee.
See on nagu supertoit.
- Sööme põhjapõtra? - Sööme põhjapõtra.
Ausalt öeldes ei taha ma põhjapõtra süüa.
Olen üsna konservatiivse maitsega,
mul pole eriti eksootiline maitsemeel.
See on mulle huvitav,
ma pole iial põtra või põhjapõtra söönud, ootan ärevusega selle maitsmist.
Ärevuse kohta ma ei valetanud.
See sisu, millest kõik räägivad...
Ma saan aru, et see on südikus ja sihikindlus.
Jah, saad õigesti aru. See tähendab, et sa ei anna iial alla.
- Hästi. - Söakus ja sisemine jõud.
Minule oleks sisu see,
kui ma põhjapõdra sisefilee ära söön.
Eugene, palun võta istet.
Mu esimene Soome roog.
Jah.
Ja nüüd sisu.
Sööd pooltoorest põhjapõdraliha.
Polnud vaja öelda „pooltoores“.
Mõte põhjapõdra söömisest rikub minu jaoks jõule.
Hüva, teeme ära.
Pole paha.
See sulab.
- Sulabki. - Jah.
See on vinge esimene samm.
Mul oli tugev kiusatus öelda: „Teate, sõbrad,
ma jätan põhjapõdra vahele.“
Pärast kogu juttu sisu'st otsustasin proovida.
See on väga hea.
See on metsik toit. Teame, kust see tuli.
Sa ei pea ütlema „metsik“.
Ma üritan... Ma söön seda.
Uute kogemuste saamine on parem kui mitte saamine.
Kasutan seda sellel reisil oma mantrana.
Sinu sisu terviseks. Sisemise sisu terviseks.
Mida ma veel proovida võiks, kuni ma siin olen?
Meil on head sõbrad Aksana ja Antti.
Neil on haskid.
- Kuidas kõlab? - Suurepäraselt,
aga ega me neid haskisid sööma hakka?
Nad naeravad, aga nad ei öelnud ei.
Pärast mu esimest ööd Soomes
ärkasin endiselt kõrvus kumiseva naeru saatel
ja tuleb välja, et sellel on põhjus.
Viimased viis aastat
on soomlasi nimetatud maailma kõige õnnelikumaks rahvaks.
Miski ei tee õnnelikumaks kui see kuum šokolaad,
aga minus tekitavad ebamugavust
väga õnnelikud inimesed. Pööraselt õnnelikud.
Mõte sellest,
et olen maailma kõige õnnelikumate inimeste riigis...
Sellel peab mingi põhjus olema.
Ma ei usu, et keegi saab kogu aeg õnnelik olla.
Ärkab üles ja on õnnelik.
Miski peab su õnnelikuks tegema.
Tahan sellesse pisut süüvida.
Ja tean, kellelt õnne kohta küsida.
Mehelt, kes naeratab isegi haugi rookimise ajal.
- Hei. - Kuidas läheb?
- Väga hästi. - Vaata neid kauneid loomi.
Nad on ainulaadsed.
Allu pole ainult vinge kalamees.
Ta on ka viienda põlvkonna põhjapõdrakasvataja.
Ja minu vihavaenlasest Taistost saab kuuenda põlve esindaja.
See on mu peretava. Kasvatame neid liha saamiseks.
Kasutame kõike peast sabani.
Näed minu jopet.
- See on üle kümne aasta vana, põhjapõdrast. - Põhjapõdranahast?
- Jah. - Selge.
Toidame nüüd põhjapõtru.
Hoia seda ja vii saani juurde.
Hea küll.
Eugene, kui vajad abi, siis ütle Taistole. Ta aitab.
- Roni peale. - Mida?
Võta taga istet. Tõin sulle põhjapõdranaha.
Kuueaastane saab ees istuda, kuni mina turistiklassis konutan.
Tahad, et ma...
- Kuidas siin istutakse? - Jah. Põlvede peal.
Hüva.
- Valmis? - Jah.
Tubli poiss.
Mulle öeldi, et Lapimaal on põhjapõtru rohkem kui inimesi.
Meil on külalised.
Ma ei uskunud, kuni selja taha vaatasin.
Loodan, et nad ei süüdista mind oma nõo surmas,
kelle võisin eile nahka pista.
Võta kotitäis sammalt.
- Jah. - Puista see laiali.
Söögiaeg!
Söögiaeg.
Ole lahke, kullake. Vaata aga.
Toidan oma põhjapõtru. Jaa.
Nad on armsad olendid. Kõige nunnumad loomad.
Nii kahju, et osa neist lõpetab taldrikul.
Magustoit!
See on midagi erilist.
See on elustiil.
Püüame neid loodusest ja see võtab aastaid,
et nende käitumist tundma õppida.
Seetõttu on see suguvõsatava.
Sinu ja minu elu erinevad selle poolest,
- et ma jahin siin toitu. - Jah.
Enamik inimesi suurlinnades jahivad raha.
- See on teistmoodi. - Just nimelt.
- Mõistad mind? - Ma mõistan, see on rahuldust pakkuv.
Tunnetad loodust, kui tuled neid loomi toitma.
See mulle minu töös meeldibki - mets ja loodus.
Sestap oleme õnnelikemad.
Kui kurvastad, võid puud kallistada ja hakkad naeratama.
Maast elatumine hoiab neid õnnelikena, vist.
Kütid midagi õhtusöögiks.
See on üsna vapustav.
Mina? Ma vajan külmutatud toidu osakonnaga supermarketit.
Soomlased jumaldavad loodust.
Nad on maailma kõige puhtama õhuga piirkondade seas
ja kolme neljandikku riigist katab mets.
Hoolimata nende loodusearmastusest on kelgukoerte abil sõitmine ootamatu.
Ent mina suundun koerarakendiga sõitma.
Loodan, et nad on head koerad.
Kui ma peaksin inimesega kelku vedama, siis ma ilmselt poleks hea.
Tere.
Aga ma ei näe haskisid.
Aksana?
Ja mu võõrustaja on riides...
Sa kannad susse.
- ...nagu sätiks magama? - Jah.
Jääkirka,
et saaksid mulle augu teha.
Jääd lõhkudes mõistan, mida Aksana plaanib.
- Nii et... - Näitan ja siis teed järele.
Jah?
- See on naljakas. - Hea nali.
- Lähed vette? Lähed vette. - Jah.
Oh heldust. Uskumatu, et seda teed.
- Aga... Heldeke. - Kahju, et see nii väike on.
- Hüva. - Siis saad lõõgastuda.
Nautida. Hingata.
Mulle piisab su kirjeldusest.
Aksana, see on sõge.
Teed seda iga päev? Ei?
- Jah, teen seda igal hommikul. - Iga päev.
- See on sinu meelest mõnus? - Jah, see on mõnus
ja see teeb mind õnnelikuks.
Esiteks pean igal hommikul ärkama.
- Jah. - Tead, see...
Eriti talvel on väga pime.
Kuidas oleks kange kohviga?
- Kas see toimiks? - Ma ei joo kohvi.
Sa ei joo kohvi.
- Mine sisse. Soojenda end üles. - Aitäh.
Sõge.
Teaduse väitel tekitab jääkülm vesi õnnelikuks tegevaid hormoone.
Ma austan teadust, kuid ma ikkagi ei tee seda.
Minu jaoks on mõnus kohvik see,
mis mind õnnelikuks teeb.
Jääauku hüppamine on selle täielik vastand.
Aksana teine rõõmuallikas tundub mulle arusaadavam.
Selleks on need kutid.
Mulle meeldib, kuidas nad katustel põõnavad.
See on koor.
Lisaks kelgu vedamisele hauguvad nad neljahäälselt.
Võiksin sellega harjuda.
Sul pole iial halba päeva, kui sul on koerad.
Mida iganes tunned, oled siia tulles õnnelik.
Hüva.
- Hästi. - Võid minna. Ettevaatust peaga.
- Mine. - Hästi.
Vaata seda järve.
Kui kaua see jäätunud on?
- Loodetavasti sõidu lõpuni. - Jah, loodame.
Sõidan kelgus?
Sina juhid.
- Tahad, et juhiksin? - Jah.
See võib halvasti lõppeda.
Suudad seda. Olen kindel.
„Jaa, olen kindel, et suudan,“
- ütles ta teadmatult. - Jah.
Aksana tahab, et juhiksin.
Mina vastutan.
Ma ei tunne end väga mugavalt.
Aga ammutan jõudu oma sisemisest sisu'st ja teen proovi.
Põhimõtteliselt on see lihtne.
Juhitakse oma keharaskusega.
Kui tahad vasakule minna, kallutad keharaskuse vasakule suusale.
- Aga nad teavad rada? - Nad teavad rada
ja loodame, et nad sellel püsivad.
Seda kardangi.
- Ma ei saa aru, kui rajalt lahkume... - Jah.
...kuni satume kellegi elutuppa.
- Jah. Proovi. - Las ma...
- Las ma... Hüva. - Ei. Jah.
See on nagu tantsimine.
Kas oled mind tantsupõrandal näinud?
Vaatame, kas koerad austavad mind.
Ilmselt mitte.
Kui lõpetame mõlemad selle sõidu jalgadel,
on see suur õnnestumine.
Läheb lahti.
Meeldiv oli teid tunda.
Hästi.
Oh heldust.
Nad võivad liikuda 50 km/h.
Kuidas koerte keeles „pea hoogu“ on?
- Nüüd kallutan vasakule? - Jah.
Võta veidi hoogu maha ja kalluta paremale.
Jaa, väga hea.
- Kuidas meil läheb? - Meil läheb väga hästi.
Hästi.
Edasi, haskid!
Seni on kõik hästi.
Koerad austavad mind!
Ma päriselt juhtisin seda.
See on fantastiline.
Tundsin end nagu Ben-Hur.
Hästi.
Jaa.
See on vinge.
Fantastiline. Vinge.
Usun, et soomlased on sellega miskit tabanud.
Võibolla saabki tunda rõõmu südikusest midagi uut proovida.
Mida nad peatumise kohta ütlesid?
Oh sa...
- Väga hea. - See oli võimas.
- See on vapustav. Nii kiire. - Jah.
Aksana, suur tänu. See oli midagi erilist.
- Mulle ka meeldis. - Hästi.
Mul pole ammu nii lõbus olnud.
Mõtlen seda tõsiselt.
Kanadalasena ei pakata ma reeglina õnnest.
Me saame lihtsalt hakkama.
See tunne on aga teistsugune.
Vahest see ongi sisu?
Hotellis on Ilkka kutsunud mind õhtusele dringile.
See on sulle.
Tähendab, viiele dringile.
Alkoholi suhtutakse Soomes tõsiselt, eriti kui see otsa saab.
Selge.
Maitseme erinevat viina.
See on Soome rahvusjook.
Oleme soomlased. Joome keskmiselt neli pitsi inimese kohta.
Tekitad mulle pahandusi.
Ilkka räägib erinevatest taimedest, millest soomlased viina teevad,
alates kartulitest odra ja rukkini.
Ta tahab, et maitseksin neid kõiki.
Soovin, et üritaksid tuvastada maitseelemente.
Äkki suitsune...
Tunnen vaid homse kahetsuse tugevat maitset.
Ütlen midagi Ilkka kohta, temaga on väga lõbus.
Temast õhkub „maailma õnnelikemate inimeste“ hõngu.
Võibolla on see viinaga seotud.
Naasen number kolme juurde, sest pean üle kontrollima.
Viina degusteerimine on üks parimaid elamusi.
Esiteks oleme toas.
Teiseks on viin mängus.
Tundsin end rohkem soomlasena.
Õnnelikuna.
Viis pitsi hiljem meenub üks sõna.
Tagamõte.
On veel üks Soome asi, millele tahan sind homseks kutsuda.
Siit see tuleb.
See on väga soomepärane elamus,
- nagu viingi.
- Hästi. - Hüva. Usaldan sind.
Ma pole täiesti kindel, millele ma alla kirjutasin,
homse ühise ettevõtmise puhul.
Aga mis on kõige hullem, mis juhtuda võib?
Teen selle ära. See on minu sisu. Mis iganes see on, teen selle ära.
Või ma ei tee seda ära, kuid kasutan siis oma sisu't,
et ei peaks seda tegema.
Muide, kas oled virmalisi näinud?
Kahtlustan, et täna näen neid,
olgu need taevas või mitte.
Kus need on?
Need on ülekiidetud, kas te ei arva? Pole mingeid virmalisi.
Pean magama minema.
Käes on viimane päev Lapimaal
ja ärkasin ähmase mälestusega, et nõustusin millegagi,
millega poleks pidanud nõustuma.
- Ilkka. - Tere, Eugene.
Rõõm taas kohtuda.
Oled valmis soomlast usaldama?
Olen sinu meelevallas. Tulgu, mis tuleb.
Mida kaugemale jõuame, seda suuremat ärevust tunnen.
Paistab, et suundume sügavale metsa.
Jah, tee läheb kitsamaks, kuni väljume autost ja kõnnime.
Võtan oma sõnad tagasi.
Ma ei usalda sind üldse.
Kui Soome hakkas mulle juba väga meeldima...
Enam soomepärasemaks minna ei saa.
...võib Ilkka mind lõpuks murda.
- Aga ma... - Ilkka.
Veel üks jäätunud järv.
Mulle hakkab vaikselt koitma, mis edasi saab.
Kui sisse hüppad, õpid ära kõik soomekeelsed roppused,
ent meil on turvaline lahendus, kuidas sind vette saada.
- Turvaline lahendus? - Jah.
Viimane võimalus loobuda.
- Kasutan seda. - Tulen sinuga.
Idee järgi peaks ujuva ülikonnaga olema soe ja kuiv.
Aga teate, kuidas veel on soe ja kuiv?
Kui sa jääkülma järve ei hüppa.
Ma ei saaks enam mugavustsoonist kaugemal olla.
- Ilkka. - Jah?
See on viimane kord, kui soomlasega viis pitsi viina joon.
Tahan põgeneda, aga ma ei suuda selles kostüümis.
Pea meeles, et vee all on neli astet.
Hoia pea sirgelt ja lihtsalt...
Jah, ma tahtsingi prillid ette jätta.
Nendeta võiksin tobe välja näha.
Tule! Suudad seda.
- Oh sa. - Nüüd istu.
Ütlesin sulle.
Soomlast tasub usaldada.
See polegi paha, Ilkka.
- Kas tunned end nüüd soomlasena? - Pigem delfiinina.
See on tegelikult üsna vapustav.
Ütlen ausalt.
- Mul on hea mõte. - Jah?
- Kas ootame virmalised ära? - Mul on parem mõte.
Jah, räägi.
Teeme viina joomise võistluse.
Sisu - võta midagi pähe ja lihtsalt tee see ära.
Muidugi tuleb veidi meelitada.
Kiidan ennast
ja panen oma sisu'le hindeks A+.
Jäises vees hulpimine on üsna lõbus tegevus.
Ma polegi Soomes sellist sooja tundnud.
Ja ilmselt ka õnne.
Ma ei tunnista uhkusega, et reisi alguses suhtusin Soome üsna külmalt.
Ent viimase kolme päevaga on suhtumine sulanud.
Hei, semud.
- Tere. - Tere.
Oma siinviibimise tähistamiseks osalen põhjapõdrakasvataja Allu
ja mõne tema töötajaga oma viimasel Soome õhtusöögil.
Õnneks puudub menüüst põhjapõder.
Sööme Allu püütud haugist tehtud haugikotlette.
- Püüate ise toiduks kala.
- Aasta läbi. - Talvel, suvel. Jah.
Lapimaal Uberiga vist süüa ei telli, ma kujutan ette.
- See on lihtne elu, eks? - Jah.
- Asi on selles, mis on oluline. - Jah.
Kui võtaksite selle kolme sõnaga kokku...
- Perekond? - Üks põhilisi asju. Jah.
- Hüva. - Loodus.
Loomad.
- Perekond, loodus... - Jah.
- Loomad. - ...loomad.
Jah. Kõik, mida vajame.
Ma ei teadnud Soomest midagi.
Ma ei teadnud Lapimaast midagi.
Ma ei teadnud, kus Lapimaa ongi.
Ja olen õppinud tundma inimesi,
nende tegevusi ja seda, miks see neile oluline on.
Lihtne elu on üks põhjuseid, miks nad nii õnnelikud on.
Küsisid meilt kolme olulist märksõna, aga kuidas sinuga on?
- Perekond oleks esimene. - Jah.
Toit.
Ja golf.
Tean, et see kõlab pinnapealsemana.
Jah.
Ausalt öeldes pole ma endiselt talvesõber,
ent soomlastes on soojust, mis on vist mulle külge jäänud.
Ma pole seiklusliku loomuga,
seega mõte sellest, et teen asju, mida ma tavaliselt ei teeks,
on tegelikult üsna vapustav.
Seega mul vist on sisu.
Kuidas öelda „terviseks“?
Hakkab looma.
Mu epitaaf oleks:
„Siin puhkab mees, kes hulpis polaaralal jääaugus.“
Tõlkinud Vova Kljain