CU 2.000 DE ANI ÎN URMĂ
Așadar, până și tu te întorci împotriva mea.
Sparda.
Numai că acum, când ajung pe Pământ,
hotărârea ta cedează brusc.
Atunci trebuie să mai adaug un mormânt la temelia Makaiului meu.
Singurul pe care îl voi regreta.
Maiestate!
Vorbește!
Iscoadele noastre de pe Pământ ne-au dat de veste despre Nelo Angelo.
Le-a spus deschis oamenilor cine e
folosindu-se de ceva ce ei numesc „televiziune”.
Le-a povestit despre un iepure alb.
Acum se pare că a dispărut.
Înțeleg.
Asta e tot?
Stăpâne,
de ce îți pui neîncetat încrederea în odrasla scârbavnică a trădătorului?
Gândește-te bine, Beowulf,
dacă dorești să-mi ceri socoteală despre oștenii în care mă pot încrede.
Maiestate.
De ce te furișezi acolo, bufonule?
Vă cert umil iertare, sire!
Îmi scăpase gustarea.
Mundus e hotărât
să primească la curtea lui orice spurcăciune vicleană și sălbatică.
Ești aproape la fel de scârbos ca acea corcitură ticăloasă.
Din fericire, nu știi cât ești de nostim, altfel aș rămâne pe drumuri.
Venit-au oamenii cu ale lor oștiri
Pe cel mai mare dintre regi să îl înfrunte
Au abătut asupra lui A lumii lor întreagă forță pură
Iar domnul nostru a spus
Că n-a simțit decât o pișcătură
Mundus trecut-a dușmana oaste Prin foc și pară
Ocrotitorul, salvatorul nostru Învingătorul nostru de temut
Oamenii să se cutremure, să știe Că-i rândul lumii lor numaidecât
Căci singurul om bun
E cel din farfurie
De ce?
Trebuia doar să-i facem vânt prin deschizătură.
Voi chiar respirați tot timpul aerul ăsta?
Invocă întunericul din tine!
Te va ajuta să respiri.
Și să supraviețuiești.
Mult mai bine.
Nu mi-ai dat niciodată pace, frățioare.
Un plan fără noimă.
Nu ne-ați putut opri pe Pământ.
Chiar credeți că ați putea s-o faceți aici,
într-o lume care ne aparține de drept?
Nu va fi nevoie.
Uzurpatorul.
Îmi puneam speranțele în renașterea ta,
ca de această dată să mă asigur că nu rămâne nici urmă din tine.
Nici măcar în amintire.
Mi-ai fost slugă un răstimp mai îndelungat
decât cel în care te-ai prefăcut că ești rege.
M-ai înfrânt numai prin vicleșug,
iar noi nu mai suntem făptura pe care ai cunoscut-o odinioară.
Nu. Sunteți mai nevolnici.
Sabia tatei! Trebuie să închidem breșa!
Singura soluție e să despărțim amuleta de sabie
înainte să dispară ultimele urme ale barierei.
Și dacă dispar?
Fără puterea lui Sparda însuși, breșa nu poate fi închisă.
Douăzeci și opt de vieți
pentru a fi o clipă zeu.
Un târg cinstit.
Mundus. Credeam că ești mai mare.
Vezi tu, Nelo Angelo,
fără mâna mea călăuzitoare,
te-ai scălda în aceeași neștiință în care se scaldă el.
Nu te mai strădui! Știu adevărul.
Soldații care ne-au ucis mama
și m-au torturat până în pragul morții erau ai tăi.
M-ai dresat să îți fiu un dulău docil.
Da, te-am dresat bine.
Astăzi mi-ai adus pe tavă cea mai mare amenințare la adresa Makaiului
și ai distrus bariera ridicată de tatăl tău.
Pământul e pregătit pentru stăpânirea noastră.
N-o să reușești să ajungi acolo.
Ai venit să te răzbuni pe Mundus.
În cazul ăsta, s-ar putea să avem un punct comun.
Corcitura arată în sfârșit pe cine servește.
Să te descotorosim de greșelile lui Sparda, maiestate?
Nu. Argosax a căutat să ne distrugă prin haos.
Pentru a supraviețui, Makaiul necesită unirea tuturor fiilor săi.
Monstrul ăsta ne-a distrus viețile, iar acum vrea să înrobească două tărâmuri.
Trebuie să-l oprim.
Tot ce am făcut, Nelo, Vergil,
a fost necesar, ca să te eliberez de slăbiciunile omenești.
Nu mă jigni cu alte minciuni!
M-ai ținut lângă tine din nevoia perversă de răzbunare pentru trădarea tatei.
Nimic altceva.
Dacă mi-aș fi dorit răzbunarea,
de ce te-aș fi eliberat din temniță?
De ce m-aș fi obosit să te instruiesc, să te ajut să îți descoperi puterile?
- Dacă nu răzbunare, atunci ce? - Pregătire.
Te-am supus la ce te-am supus ca să te pregătesc
să cotropești Pământul de-a dreapta mea,
ca să unim cele două tărâmuri.
Nu îl asculta!
Vrea doar să te controleze.
Tu nu ai împărți puterea cu nimeni.
Cu nimeni altcineva, nu.
Dar cu Sparda…
Nu te-am mințit niciodată în legătură cu tatăl tău.
Renegatul!
Fie blestemat pe vecie numele lui Sparda!
Mie mi-a fost întotdeauna loial, până și ca adversar.
Eu însumi mi-am trădat menirea.
Ești un mincinos afurisit!
Tata te-a urât!
A izolat Pământul ca să-l apere de răul tău!
Nu știi nimic despre propriul tău tată.
Îți dorești să îl cunoști?
Pe adevăratul Sparda?
Tatăl tău era deja un războinic legendar în vremea domniei lui Argosax.
În acele timpuri, eu eram discipolul lui Argosax,
mare preot la curtea lui.
Am fost martor la desfrânarea,
la putreziciunea din inima împărăției haosului,
unde sângele makaian cel mai pur era vărsat
deopotrivă cu sângele celor mai josnice stârpituri.
Soarta m-a ales să aduc Makaiul la adevăratul său potențial.
Să-l transform, dintr-un regat al haosului,
într-un nucleu a ordinii.
Dar tărâmul nu a fost la fel de ușor de biruit precum șarpele.
Nu duceam lipsă de plebe care își urla neghiobia,
care a continuat să lupte orbește în numele lui Argosax.
Sparda a fost printre primii care mi s-au alăturat.
El a înțeles că Makai avea nevoie de ordine.
Tatăl vostru mi-a condus oștirile de la un triumf la altul.
El a fost cel mai fidel războinic al meu, cel mai neclintit aliat.
Împreună, am construit un Makai demn de legenda sa.
Cu toate acestea, când mintea îți e măcinată neîncetat
de înfrângerea adversarilor,
începi să vezi dușmani în orice umbră.
Sparda a văzut că nu puteam să conduc Makaiul cum se cuvenea,
nu atâta timp cât sângele meu clocotea doar la gândul cuceririi.
Atunci ți-a tăbăcit curul ăla mare de imitație de marmură?
Sparda epuizase orice cale de a mă convinge.
Numai atunci a întors marele meu luptător sabia împotriva mea.
Ne-am încleștat pe toate continentele din Makai.
Niciunul nu a reușit să fie mai presus.
Până când Sparda, în sfârșit, a întrezărit singura soluție.
Să îmi oprească ambițiile cu forța.
O spui de parcă a ridicat bariera de dragul tău,
nu pentru oamenii pe care i-a salvat de la moarte.
Sau, mai rău, de tine.
Sparda avea o anumită fascinație pentru Pământ,
ca aceea cu care se uită oamenii cum se mișcă furnicile prin țărână.
Nu face greșeala să confunzi asta cu faptul că ținea la ei.
Cel puțin la un om a ținut.
Oare?
- Doar nu crezi… - Nu o cunosc pe mama voastră.
Dar știu ce trebuie să fi fost.
O frumusețe, nu-i așa?
O tinichea strălucitoare.
După ce și-a satisfăcut curiozitatea,
Sparda a lăsat-o pe Eva în voia sorții.
Și pe voi.
N-ai voie să-i rostești numele!
Tata a iubit-o pe mama. Ne-a iubit pe noi!
Ea spunea așa.
El nu era acolo, să spună ceva.
Un makaian cu puterea lui Sparda
nu poate simți iubire pentru ceva atât de josnic precum un sapiens.
Cât timp a stat lângă mama voastră?
Cinci ani?
Zece?
Lângă mine a stat secole de-a rândul.
Încearcă să-ți sucească mințile!
El a ucis-o pe mama!
Trebuia să moară.
Uită-te ce nevolnic,
ce pervertit e fratele tău de emoțiile oamenilor, prin înrâurirea ei.
Eu am vrut să fiți luați amândoi.
Dar am putut să salvez cel puțin un urmaș al lui Sparda.
Am făcut din tine adevăratul lui succesor.
Acum, vino cu mine pe Pământ.
Vergil!
Sângele pe care l-am vărsat pentru tine va fi neînsemnat față de ceea ce va veni!
Ucideți corciturile!
Ascultă, Vergil!
Hai să ne mai gândim!
Nu trebuie să ne luptăm acum cu el.
Ne putem întoarce pe Pământ.
Tu și eu. Închidem breșa, să nu ne poată urmări.
Venim după Mundus când suntem pregătiți.
Am pierdut atâtea alergând orbește după răzbunare!
Nu pot risca să te pierd și pe tine. Nu din nou. Acum, când abia te-am regăsit.
Înțelegi greșit, frățioare.
În ciuda a tot și toate, Mundus spune adevărul.
Tatăl nostru ne-a lăsat să ne apărăm singuri.
Și singura apărare adevărată e puterea.
Pot să capăt suficientă cât să mă pună la adăpost de orice.
Să-mi controlez lumea în loc să mă lupt cu ea.
Îl alegi pe el?
Nu. Aleg lumea care mi-e casă.
Makai.
În acea noapte, dacă am fi schimbat locurile,
ar fi fi avut oare altă soartă?
Oare aș trăi eu viața ta, iar tu, pe a mea?
Nu!
De ce?
Ai avut dreptate în tot ce ai spus despre oameni.
Îți sunt recunoscător că m-ai curățat de putreziciunea lor.
Din păcate pentru tine,
tot tu mi-ai ucis mama.
Makai va invada Pământul.
Cu mine ca rege.
Semeni cu tatăl tău mai mult decât îți imaginezi.
Vino, atunci.
Să vedem dacă tu izbândești acolo unde el a dat greș.
Dante, am încredere că ești în viață.
Și că ai ajuns la întâlnire.
Iartă-mă că n-am putut să vin.
A intervenit ceva.
Iată ce nu ți-am spus niciodată!
Mama mea a fost ucisă chiar sub ochii mei.
Când s-a întâmplat asta, eram doar un copil inocent și neajutorat.
Ca și tine.
Inițial n-am înțeles
ce ne atrăgea unul spre altul.
Dar acum știu că nu eram noi.
Erau acei doi copii îndurerați
care își recunoșteau în sfârșit durerea în altcineva.
A fost minunat să simt că sunt înțeleasă o clipă,
ca un scurt refugiu.
Dante, aș vrea să-mi pot ignora durerea așa cum ți-o ignori tu.
Dar trebuie să mă avânt spre ea.
Să o înfrunt.
Numai așa sper să o pot distruge.
Într-acolo mă îndrept.
Să distrug sursa.
RESTAURANT FREDY
În urma unui al doilea atac demonic devastator din New York,
armata americană a instituit legea marțială,
invocând siguranța poporului.
În contextul amenințărilor demonice ale unor posibile atacuri din iad,
s-a declarat stare de asediu pe termen nelimitat.
Se termină așa cum a început, se pare.
Cu mine fugind ca o lașă și lăsându-te cu ochii în soare.
Mi-ai demonstrat că nu sângele ne definește,
ci alegerile noastre.
Ești tot ce are omenirea mai bun, Dante.
Iar locul meu e lângă tot ce are mai rău.
Măi să fie, Mary!
Ai venit să-l vezi pe tăticuțul tău drag?
Să le dăm un spectacol!
Să n-ai nicio grijă, Vergil!
O să fim mereu împreună.
Pentru totdeauna.
Subtitrarea: Liana Oprea