FOR 2000 ÅR SIDEN
Så selv du vender deg mot meg, Sparda.
Nå som jeg er på jorden
svikter din besluttsomhet deg.
Da må jeg legge til enda en grav i fundamentet til mitt Makai.
Den eneste jeg vil angre på.
Majestet.
Snakk.
Spionene våre på jorden bringer nytt om Nelo Angelo.
Han viste seg åpent for menneskene
via det de kaller "fjernsyn".
Han snakket til dem om en hvit kanin.
Nå har han visst forsvunnet.
Jeg skjønner.
Er det alt?
Min herre,
Hvorfor har du urokkelig tillit til forræderens avkom?
Overvei nøye, Beowulf,
om du ønsker å reise spørsmål om hvilke av mine soldater jeg kan stole på.
Majestet.
Hvorfor befinner du deg der oppe i det skjulte, Jester?
Mine dypeste unnskyldninger.
Maten min slapp unna.
Mundus er fast bestemt på
å slippe alle Makais hulefødte uslinger inn i hoffet sitt.
Du er nesten like stygg som den avskyelige halvblodsskapningen.
Heldigvis vet du ikke hvor morsom du er. Da hadde jeg mistet jobben min.
Sapiens kom med sine hærer
For å kjempe mot den største av konger
De angrep ham med all rikets styrke
Og herren sa:
"Vel, det svir"
Mundus knuste hærene
Vår beskytter, vår mester, vår vinner
Sapienene bør frykte at hele deres verden står for tur
For den eneste gode sapien er
Middag
Hvorfor?
Vi skulle bare sende ham gjennom.
Puster du virkelig denne luften hele tiden?
Fokuser mørket ditt.
Det vil hjelpe deg å puste lettere og å overleve.
Mye bedre.
Du klarte aldri å la meg være alene, lillebror.
En meningsløs plan.
Dere kunne ikke stoppe oss på jorden.
Tror dere virkelig dere kan gjøre det her, i en verden som er vår?
Det blir ikke nødvendig.
Tronraneren.
Jeg håpet på din gjenfødelse
slik at jeg denne gangen kan sikre at ingenting av deg gjenstår.
Selv i minnet.
Du var min tjener mye lenger enn du lot som om du var konge.
Du beseiret meg bare ved et bakholdsangrep,
og vi er ikke det samme vesenet som du en gang kjente.
Nei, du er svakere.
Pappas sverd. Vi må lukke riften.
Vi må skille amuletten fra sverdet,
før de siste restene av barrieren forsvinner.
Hvis de gjør det?
Uten Spardas kraft kan ikke riften forsegles.
Jeg trenger ikke min fulle kraft for å beseire dere!
Tjueåtte liv
for å leve et øyeblikk som en gud.
Et rettferdig bytte.
Mundus. Jeg trodde du ville være større.
Ser du, Nelo Angelo, hvis det ikke var for min veiledende hånd,
ville du veltet deg i den samme tåpelige uvitenheten som ham.
Det holder.
Jeg vet sannheten.
Soldatene som drepte moren vår
og torturerte meg til dødens rand var dine.
Du formet meg til din villige angrepshund.
Ja, og jeg formet deg godt.
I dag leverte du Makais største trussel i mine hender,
og du har ødelagt din fars barriere.
Jorden, moden for vår ekspansjon.
Du kommer ikke til å nå frem dit.
Du kom hit for å hevne deg på Mundus.
Da er vi endelig enige om noe.
Halvblodingen viser sin sanne lojalitet.
Skal vi rydde Spardas feiltrinn av veien for deg, Majestet?
Nei. Argosax forsøkte å bryte oss ned med kaos.
For å overleve krever Makai enhet blant alle sine sønner.
Dette er monsteret som ødela livene våre
og som nå vil slavebinde to riker.
Vi må stoppe ham.
Alt jeg gjorde, Nelo, Vergil,
var nødvendig for å rense deg for dine sapien-svakheter.
Ikke fornærm meg med flere løgner.
Å holde meg ved din side var din forskrudde hevn for min fars svik.
Ikke noe annet.
Hvis hevn hadde vært mitt ønske, hvorfor løslate deg fra fangehullene mine?
Hvorfor trene deg for å utløse din sanne kraft?
-Hva var det om det ikke var hevn? -Forberedelser.
Alt var for å gjøre deg klar
til å marsjere inn på jorden ved min høyre side,
så vi kunne forene begge rikene.
Ikke hør på ham.
Han vil kontrollere deg.
Du ville aldri dele makten.
Med alle andre vesener, nei.
Men med Sparda…
Jeg løy aldri til deg om faren din.
Sviker.
Måtte Spardas navn for alltid være forbannet.
Han var alltid lojal mot meg, selv som en motstander.
Det var jeg som forrådte mitt eget formål.
Du er en jævla løgner!
Faren vår hatet deg
Han forseglet jorden for å beskytte den mot deg!
Du vet ingenting om din egen far.
Vil du bli kjent med ham?
Den ekte Sparda?
Faren din var allerede en legendarisk kriger i Argosax' tid.
På den tiden var jeg en disippel av Argosax,
en yppersteprest i hoffet hans.
Jeg var vitne til utskeielsene og korrupsjonen i kjernen av Kaos' styre,
der makaianernes blod ble spilt like lett som hos en ussel kjøter.
Jeg ble valgt av skjebnen til å omforme Makai mot dets sanne potensial.
Fra et kongerike av kaos til et fyrtårn av struktur.
Men riket var ikke så lett å overvinne som slangen selv.
Det var ingen mangel på skrikende pøbel
som i sin villfarelse kjempet videre i Argosax' navn.
Sparda var blant de første som støttet min sak.
Han forsto at Makai trengte orden.
Faren deres ledet mine hærer fra én storslått seier til en annen.
Han var min sanne kriger, min mest urokkelige allierte.
Sammen bygde vi en Makai som levde opp til legenden.
Når sinnet kun er opptatt av å beseire motstandere
begynner du å se fiender i hver skygge.
Sparda så at jeg ikke kunne styre Makai slik jeg må,
så lenge jeg bare var opptatt av å erobre alt.
Var det da han ga deg juling?
Sparda prøvde alt for å omvende meg.
Først da valgte min store forkjemper å vende sverdet sitt.
Vi kjempet mot hverandre over Makais kontinenter.
Ingen av oss klarte å få overtaket.
Helt til Sparda så den eneste løsningen.
Å begrense ambisjonene mine med makt.
Du snakker som om han hevet barrieren for din skyld.
Ikke for menneskene han reddet fra døden. Eller fra din grusomhet.
Sparda hadde en viss fascinasjon for Jorden,
på samme måte som mennesker ser på maur som lager mønstre i jorda.
Ikke forveksle det med at han brydde seg om livene deres.
Han brydde seg om en person.
Gjorde han?
-Du kan ikke tro.… -Jeg kjente ikke moren deres.
Men jeg vet hva hun må ha vært.
Var hun ikke vakker?
En iøynefallende pyntegjenstand.
Da Sparda hadde tilfredsstilt sin nysgjerrighet,
overlot han Eva til hennes skjebne.
Og forlot dere.
Du får ikke si navnet hennes!
Pappa elsket mamma. Han elsket oss!
Hun sa han elsket oss.
Han var ikke der for å si noe.
En makaianer av Spardas makt
kan ikke føle kjærlighet for noe så lavt som en sapien.
Hvor lenge var han ved deres mors side?
Fem år?
Ti?
Han var hos meg i århundrer.
Han prøver å manipulere deg.
Han drepte mamma!
Hun måtte dø.
Se så svak. Se på hvor svak og korrumpert av menneskelige følelser
din bror er på grunn av hennes påvirkning.
Meningen var at dere begge skulle bli tatt.
Jeg klarte i det minste å redde en av Spardas arvinger.
Jeg har gjort deg til Spardas sanne etterfølger.
Bli med meg til Jorden.
Vergil!
Blodet jeg utgjøt for deg
er ingenting sammenlignet med det som venter.
Drep disse halvblodsene!
Hør her, Vergil.
La oss revurdere dette.
Vi trenger ikke slåss mot ham nå. Vi kan dra tilbake til Jorden.
Vi lukker riften så han ikke kan følge etter.
Vi henter Mundus når vi er klare.
Jeg har mistet så mye i blind hevnlyst.
Jeg kan ikke miste deg igjen.
Ikke når jeg akkurat har fått deg tilbake.
Du misforstår, lillebror.
Til tross for alt har Mundus rett.
Faren vår overlot oss til oss selv.
Det er kun makt som beskytter.
Jeg kan få nok makt til at ingen kan røre meg.
Til å kontrollere min verden fremfor å kjempe mot den.
Velger du ham?
Nei, jeg velger hjemmet mitt.
Makai.
Om vi hadde byttet plass den kvelden, tror du ting hadde endt annerledes?
Hadde jeg fått ditt liv og du mitt?
Nei!
Hvorfor?
Alt du sa om mennesker var rett.
Jeg er takknemlig for at du renset meg for deres forråtnelse.
Dessverre for deg, drepte du også moren min.
Makai vil invadere jorden.
Med meg som konge.
Du er likere faren din enn du vet.
Kom da.
La oss se om du kan lykkes der han feilet.
Dante, jeg har tro på at du er i live.
Og at du kom til avtalen vår.
Beklager at jeg ikke kunne komme. Noe dukket opp.
Her er det jeg aldri fortalte deg.
Moren min ble også myrdet rett foran øynene mine.
Jeg var bare en uskyldig, hjelpeløs unge.
Som deg.
Jeg skjønte det ikke først, hva som fortsatte å dra oss sammen,
men jeg ser nå at det ikke var oss.
Det var to sårede barn som endelig så sin egen smerte i en annen.
Det føltes så godt å bli forstått for et øyeblikk,
som en kortvarig tilflukt.
Dante,
Jeg skulle ønske jeg kunne ignorere min smerte slik du kan.
Men jeg må fortsette å løpe mot den.
Konfrontere den.
Det er mitt eneste håp om å ødelegge den.
Så det er dit jeg skal.
For å drepe kilden.
I kjølvannet av et andre demonangrep på New York City
har militæret innført unntakstilstand for å trygge befolkningen.
Fare for nye demonangrep har ført til portforbud på ubestemt tid.
Da er vi ved veis ende, helvetesblod.
Det slutter som det begynte.
Jeg etterlater deg.
Jeg ville sagt at vi ses i helvete, men…
Vel, vel, Mary.
Kommer du for å treffe pappa?
La oss gi dem et show!
Ikke vær redd, Vergil.
Det blir deg og meg, sammen.
For alltid.
Tekst: Veronika Mathisen