Jeg spurte produsentene mine
"hvor er det mest hjemsøkte stedet du har vært",
og det var enstemmig.
Trans-Alleghany Lunatic Asylum i Weston, Vest-Virginia.
Jeg tok med en venn og en samarbeidspartner som spøkte med meg.
-Store Freedia! -Hei, hva er det som skjer?
Hva lot jeg deg få meg med på, jeg er nervøs og jeg skjelver.
Hei, jordboere, Kesha her.
Av scenen, utforsker jeg min forbindelse til det overnaturlige.
Dette er min forskrudde reise inn i mørkets hjerte.
Jeg omgir meg med paranormale eksperter.
Jeg hørte et knurr.
Jeg tar med vennene mine på hele den skremmende turen.
Er det en ånd her?
Liker du dette?
-Jeg liker det med deg. -Ok, flott.
Freedia og jeg går langt tilbake.
Vi har hatt konserter sammen, vi har samarbeidet,
vi har matchende tatoveringer.
Hun er en jeg reiser gjennom livet med.
Men hun er ikke troende, noe som er overraskende for meg.
Jeg tror verden din er i ferd med å forandre seg.
Det tror jeg også.
-Hva lot jeg deg få meg med på? -Jeg vet ikke.
Dette er for mye.
Siden det åpnet i 1864,
har Trans-Allegheny Lunatic Asylum
virket skjebnesvangert som et paranormalt episenter.
Hensikten var å huse og behandle de psykisk syke.
Men disse hallene ble en dumpingplass
for kriminelle,
narkomane og utstøtte i samfunnet.
Staten fikk til og med enslige kvinner, enker,
og LHBTQ+-medlemmer innlagt for såkalte forbrytelser,
alt fra overgangsalder, onani og PMS.
Innen 1950 var asylet overfylt med over 2400 beboere.
Legene utførte grusomme eksperimenter,
fra årelating, og forskjellige former for sjokkterapi,
til lobotomier.
Pasientene ble etterlat i koma, lammet, hjernedød, eller verre.
Mord, overdose og selvmord ble utbredt.
Staten stengte Trans-Allegheny i 1994.
Men over et århundre med traumer og tortur
forblir låst i disse rommene,
og er opphavet til noen av verdens mest intense paranormale aktiviteter.
Vanligvis vokser du av de tingene som skremmer deg,
eller de får deg til å pisse deg ut.
Begge kommer til å lage god TV, så da setter vi i gang.
-Klar til å gjøre det? -Ja, jeg er vel det.
-Er du klar? -Jeg vet ikke.
Jeg ble født klar, og samtidig er jeg aldri klar.
-Greit. -Da setter vi i gang!
Jeg har reist landet rundt og utforsket
noen av de mest mystiske og hjemsøkte stedene.
Dette stedet er mye mer enn en vanlig spøkelsesjakt,
for det omhandler mental helse,
og folk som blir straffet for å være den de er.
Det føles personlig for meg, og for Freedia også.
Som kunstnere streber vi begge etter å skape et sted
hvor folk kan være seg selv, og dette stedet er antitesen av det.
Så det er skummelt på alle nivåer.
Selv uten den paranormale aktiviteten.
Stedet er enormt.
Jeg kan definitivt se for meg, at jeg hadde endt opp her på en annen tid.
Skummelt.
Jeg ville definitivt ha endt opp her på den tiden.
Å være homofil og onanere? Selvfølgelig.
Greit, vi er her.
Vi skal gå inn og møte eieren, Rebecca.
Ja, så la oss hente Rebecca.
-Hvordan føler du deg? -Vet ikke.
Jeg blir nervøs.
Jeg vet ikke enda heller.
Dette ser ikke ut som et sykehus.
Nei, det gjør ikke det.
Hei, hvordan går det?
-Hyggelig. -Jeg heter Freedia.
-Følg meg. -Flott.
Takk.
Hva?
Hva er det der nede?
Vi har mange avdelinger som ikke er restaurert.
Og det er en av avdelingene dere skal på i dag.
-Det er en på denne siden også. -Herregud.
Dette er vårt intervju med Rebecca på Trans-Allegheny.
Jeg har aldri vært noe lignende sted.
Hva er motivasjonen din for å vedlikeholde det?
Det er først og fremst å lære folk, minne dem på hva som skjedde her,
hvorfor disse stedene ikke kan fortsette å eksistere.
Stigmaet ved å være annerledes må forsvinne.
Amen til det.
Hvorfor tror du det spøker her?
Mange av de som er her har ingen andre steder å gå.
PASIENTKUNST
Dette var stedet de følte at de var hjemme.
FAR KVELER SHAWN
Så jeg tror mange av de åndene er her,
fordi det er her de passer inn.
Jeg tror noen bare ikke vet nøyaktig hvor ellers de skal dra.
Det høres skremmende ut.
Det er skremmende.
Har du hatt paranormale opplevelser her?
-Absolutt. -Flimrer lysene?
Jeg så det.
Jeg så det, men jeg later som om jeg ikke så det.
Slike ting skjer ganske ofte.
Man ser skyggefigurer gå inn i forskjellige rom.
Noen har rørt og klemt på skuldrene mine
når det ikke er noen i rommet.
-Gikk lysene igjen? -Ja.
-Jeg føler vi ikke er alene. -Dette er bare starten.
Flott.
Vi har stengt hele stedet for dere.
Dere kan utforske som dere vil,
og jeg setter pris på at dere kommer.
-Takk. -Bare hyggelig. Takk.
-Vil du være i nærheten? -Niks.
Jeg lo.
Du...
Jeg er nervøs,
men jeg er også interessert i historien til stedet.
Legene, hva var deres intensjoner?
Var det manisk?
Det hørtes ut som et menneskeskrik.
Herregud.
-Det kom derfra. -Det er noen her.
La oss bare sjekke.
Det er ingenting der.
Jeg tror kanskje ikke dette var et greit sted i det hele tatt.
Så Rebecca etterlot oss med permer.
Vi skal ta en selvguidet omvisning og sjekke hotspots,
og vi har dette stedet helt for oss selv.
Du.
DR. WALTER FREEMAN LOBOTOMISTEN
De gikk gjennom øyehulen eller gjennom nesen med en ishakke,
og skar i pannelappen.
De trodde personligheten var der.
Disse menneskene var gale.
De eksperimenterte på folk.
Nå skal vi til lobotomi-restitusjonsrommet.
Skygger og stemmer følger alle som går inn her.
De har allerede skremt meg.
-Sikker på at du vil ha omvisning? -Nei.
Jeg får følelsen av at Freedia tenker,
"hva fikk Kesha meg med på?"
Kjelleren.
Å, nei.
Jeg liker ikke dette akkurat nå.
Er du klar?
LOBOTOMI-RESTITUSJONSAVDELING
-Det er stort her nede. -Det er stort.
Så mange mennesker må ha fått lobotomier.
Det er en helt forskrudd energi.
Som smerte.
Unødvendig smerte.
Uten grunn.
Hva er alt dette?
Noe forskrudd, jeg kan ikke se på det.
Jøss.
Det er virkelig ille.
Jeg kan føle at de gikk gjennom noe jævelskap her,
du kan føle mørket, du kan føle smerten og lidelsen.
Hjertesorg er den overveldende følelsen jeg får her nede,
og jeg får hodepine.
Jeg har vondt i hodet.
Jeg følte meg hjelpeløst trist,
og i smerte, og misforstått energi som bare...
Det føltes bare veldig trist.
La oss bare komme oss vekk herfra.
Hva var det?
Jeg hørte også noe.
TILBAKEBLIKK
-Jeg hørte nettopp fottrinn. Hallo? -Hva i helsike?
Fy søren.
-Hallo? -Jeg går ikke denne veien.
Skal vi gå opp?
Hvorfor får du meg til å følge etter?
Vi hørte fottrinn og et høyt bank her oppe et sted,
så vi går ovenpå, vi går denne veien.
Vanligvis føler jeg at steder med barn er rolig,
som om åndene sover.
Men ikke her.
FJERDE ETASJE
Hallo?
Hva var det?
Det var fottrinn.
Dette stedet er forskrudd.
Er det noen der?
Du skremmer meg.
Jeg føler meg veldig anspent.
Jeg må passe meg litt.
-Jeg føler meg anspent. -Jeg også.
-Jeg ser meg over skulderen. -Jeg også.
Jeg håper det fortsetter å være aktivt.
Jeg prøver virkelig å manifestere noe som ikke er voldelig.
Jeg vil ikke bli kvelt eller tatt på.
Så dette er fjerde etasje,
det mest aktive og skremmende stedet.
Ånder vil etterligne bevegelser og stemmer,
og det er et krypende, aggressivt vesen
som kryper på bakken, opp veggene.
Å dæven...
Dette tenker jeg.
Jeg føler at samfunnet får deg til å føle deg sinnssyk,
og da straffer det deg for å ha følelser
om hvordan samfunnet er satt opp.
Følelser er ikke galskap og å uttrykke dem er sunt,
så begynner jeg å bli forbanna.
Vi er alle litt gale.
Og hvis du ikke er litt gal, så lyver du, eller så er du død.
Jeg er sint.
Jeg vet ikke hvordan det vil påvirke jakten, men jeg er sint.
Greit. Til medisinavdelingen.
Det var her barbariske torturer ble utført,
som lobotomier, elektrosjokkterapi og sterilisering.
Et snikende vesen har blitt sett på loftet
med svarte tentakel-lignende skygger.
Og slange-lignende lyder.
Det er veldig mørkt.
Jeg har en følelse av at dette kommer til å bli enda nifsere.
Vi har mye foran oss. Skikkelig jævelskap.
2 00:13:59.600 -- 00:14:04.560 align:middle line:90% position:50% MEDISINSK SENTER
Jeg føler at dette kommer til å være fylt med så mye traumer.
Dette var lobotomirom.
Jøss.
Hallo?
Dette stedet kan rote med hodet ditt.
Hva i alle dager holdt de på loftet?
Jeg vet ikke.
Steike...
Herregud.
MEDISINSK SENTER LOFT
Jeg har frysninger over hele kroppen.
Nifst.
Det er en rar følelse over dette.
Denne bygningen føles spesielt kvalmende.
-Ja. -Hva var det?
Du hørte det.
Kvalmende.
TILBAKEBLIKK
-Et sted her. -Akkurat her. Det var høyt.
Jeg føler ikke at vi er alene. Det er det jeg føler.
Du...
Jeg er klar til å gå ut herfra.
Det var sprøtt.
Jeg har en følelse av at ting kommer til å bli veldig, veldig rart.
Uff.
Jeg liker det ikke om natten.
Vi har vært her i hele dag. Vi vet at den er aktiv.
Jeg vil dokumentere hva som skjer her når det ikke er noen her inne,
bak lukkede dører, midt på natten.
La oss skynde oss og få denne enheten satt opp.
Nå skal vi sette opp forskjellige eksperimenter.
Ulike ting som kan registrere aktiviteten.
Jeg lar dette bli over natten.
De kan snakke til denne.
Dette er en utløser.
Og hvis du setter noe i nærheten,
skal det få det til å ringe.
Jeg vet ikke hva det vil si å bli gal.
Det er sikkert bra.
Hvis noen går gjennom her, vil vi se fotavtrykk.
Den er ment for å plukke opp fottrinn.
Jeg skal finne Kesha og komme meg ut herfra.
Jeg vil ikke være alene mer.
Dæven...
Det er slutten på dag én.
Vi har satt opp alle eksperimentene.
Vi er ferdige for natten.
I morgen, skal vi sjekke eksperimentene.
Jeg er så nysgjerrig.
Jeg var klar til å komme meg ut derfra.
Nå er du i bilen, ute derfra.
-Ja, la oss ta en Martini. -Ja.
Takk, unnskyld!
Jeg vil ikke ha noen venner igjen når showet er over.
DAG 2
Jeg er merkelig nok veldig klar, jeg føler dette stedet har alt.
-Jeg vil få det overstått. -Kanskje det er følelsen.
Ja.
Nå må vi sjekke hvordan eksperimentene våre gikk.
Vi har ikke sjekket dem.
Før vi gjør det,
skal jeg vise deg bilder jeg så i går.
Herregud.
To bilder som ikke kom ut litt rart var de to bildene dine.
Herregud.
Vent.
Det ser ut som et hull i hodet mitt!
Som en hvit sirkel og så en prikk i den sirkelen.
Og jeg tok det samme bildet.
-Har ditt en prikk? -Nei.
Hva betyr det?
Det var definitivt nifst at den svarte prikken var over hodet hennes,
og at det var på en lobotomiavdeling.
Det skremte oss begge.
Hva betyr dette?
Det kan være en ånd som prøver å kommunisere eller knytte seg til deg.
Greit.
Jeg tror jeg hadde vært her, så dette er mitt folk.
Hva vil du fortelle meg?
Jeg vet ikke om jeg burde være glad for at jeg har den med meg
eller om jeg ikke klarer å gi slipp.
Kanskje det er positivt, men det er veldig rart.
Det er på hodet mitt,
og det var der jeg begynte å få store smerter.
Herregud, du må se dette.
Denne videoen er vill.
-Fikk vi noe aktivitet? -Å ja, det gjorde vi.
Se på skyggefiguren. Så kommer et smell.
MEDISINSK SENTER
Jøss.
Jeg viser det en gang til. Der er skyggen.
Som om noe løp kjempefort, og så hører du et bank.
Dette er ganske skummelt, da.
Jeg vil vite historien. Jeg er klar for å kommunisere.
Jeg vil hjelpe med å fortelle hvem og hva dette er.
Jeg vil fortelle historien deres.
Kom igjen, så forteller vi historien.
Da setter vi i gang!
Jeg er spent!
Ikke jeg!
MEDISINSK SENTER
Bygningen skremmer meg mest,
siden det var her prosedyrene ble utført.
Og det var her vi hørte banking og sånt.
Ok.
-Er du klar? -Jeg er vel det.
Jeg føler meg kvalm.
Det hørte du.
Hallo?
Jeg liker ikke dette, vi fortsetter.
Å, herregud.
Jeg satt en oculus akkurat der, og nå er den der.
Altså, jeg satt den akkurat der.
Hvordan kom den seg hit?
Det er et godt spørsmål.
Hvorfor høres det ut som om noe rørte meg på skulderen min?
Akkurat nå?
Det føltes ut som om noe tok meg på høyre skulder.
Jeg har blitt rørt på skuldrene mine,
og det var absolutt ingen i rommet.
Hallo?
Jeg hørte et slags brøl.
Hvor kom det fra?
La oss komme oss ut herfra.
Ja, la oss komme oss ut.
Det var som om noen tørket hånden på skulderen min
og det skremte meg.
Jeg snudde meg, og det var ingen bak meg.
Om det er noe eller noen som vil kommunisere med oss,
kan du bruke dette.
Er det noen her med oss?
Hva i helsike sier de?
Jeg vet ikke.
Skal vi gå på loftet?
Er det noe vi kan gjøre for å hjelpe deg?
-Jenta, jeg vet ikke. -Jeg forstår det ikke.
Ikke jeg heller.
Hjelp.
-Jeg hørte "hjelp" igjen. -Jeg hørte hjelp.
Herregud.
Hjelp.
-Hvor vil du vi skal hjelpe? -Hvordan kan vi hjelpe?
Hjelp oss slik at vi kan komme oss ut herfra.
Fikk du utført en lobotomi på deg?
Kan du si navnene våre?
Freedia.
Den tingen bør ikke ha sagt navnet mitt.
-Det hørtes ut som den sa Freedia. -Jeg vet.
Kesha.
Kesha. Jeg hørte det.
Nei, jeg liker ikke dette.
Jeg hørte dem si Kesha.
Herregud. Dette er ikke morsomt.
Den sa Freedia, men den ville ikke skremme deg.
Men jeg hørte at den sa Kesha.
Å, jøss.
Nå vil jeg vite mer.
Kesha vil fortsette spøkelsesjakten,
men jeg er klar til å forsvinne som et spøkelse.
La oss sjekke babypulveret.
Vil du fortsette med disse eksperimentene?
Jeg synes vi har hatt nok eksperimenter.
2 00:23:45.680 -- 00:23:48.360 align:middle line:90% position:50% Fjerde etasje. Her kommer vi.
FJERDE ETASJE
Det var her vi hørte fottrinn.
Jeg regner med vi skal sjekke det ut.
-Fy flate. -Hva er dette?
Og det er overalt.
-Fy flate. -Herregud.
Det ser ikke normalt ut.
Å, herregud.
Det ser ut som det snødde hele veien ned gangen.
Dette er alt jeg la ut i går kveld.
Nå er hele korridoren dekket med babypulver.
Hvordan det er mulig?
Det er som et vakkert kunstverk.
Jeg tror det er en fin linje mellom geni og galskap.
Umulig.
Dette kunstverket kan ha vært fra noen
som ble innlagt her fordi de ble misforstått.
Jeg føler at det kan være noen jeg kan forstå,
noen som liker tulle med folk og lage opptøyer.
Jeg liker det.
Ser du det?
-Hva er det? -Dæven.
Det er to store fotavtrykk.
Dette er sprøtt.
-Jeg har gåsehud over hele kroppen. -Da er vi to.
Jenta... Dette gjør meg redd.
Jeg vet ikke om de er gjenværende, eller om det er en intelligent ånd.
Babypulveret og fotsporene
er det sprøeste jeg noen gang har sett med mine egne øyne.
Det ser ut som om noen skrev på denne.
Eller at de prøvde å tegne.
Ser du, det er som om noen prøvde å tegne tall eller...
Ser du disse skrapemerkene?
Ja.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal forklare dette, og Chip er her.
Ikke jeg heller.
La oss hente ham.
Dette får tankene til å spinne.
Chip Coffey er en kjent synsk person, han har gjort dette lenge.
Jeg håper at han kan hjelpe meg med å sette sammen noen av puslespillbitene
som jeg ikke klare å sette sammen selv.
Jeg er nysgjerrig på hva hans lesning på dette stedet vil være.
Hei.
-Hyggelig å treffe deg. -Hyggelig.
Vi har så mye å fortelle.
-Freedia. -Vi er glade for at du er her.
-Jeg er også lykkelig. Hva skjer? -Mye.
Jeg er sjokkert.
Det er helt uforklarlig det som skjer der.
Vi vil finne ut hva som skjer.
Jeg er veldig ivrig.
-Hvor lenge har du gjort dette? -I over 20 år.
Hvordan er prosessen din?
Du leder an, jeg forteller hva jeg sanser.
Greit.
For jeg vil ta deg med opp her.
-Kan jeg ta deg? La oss gå. -Ta meg.
Stopp et øyeblikk.
En av dem kom ut av dette rommet.
756, la oss huske det.
-Hvor er fotavtrykkene? -De er her.
Å, herregud.
Vent.
-Freedia, ser du det? -Jeg ser det.
-Nå er det nye merker her. -Det er nye merker her.
Å dæven.
Du har vært her med vennene mine,
og jeg er den nye gutten i gata.
Jeg vet hvem som er her i ånden.
Og det er en av dere som jeg allerede har avdekket.
Så spillet er slutt.
Og jeg skal avsløre deg.
-Jeg er redd. -Hva snakker han om?
Så vær forberedt.
Jeg skal la folk få vite hva du gjør.
Åndeveilederen min sier at det er en enhet her som heter "vokteren".
Og vakten prøver å holde enkelte sjeler her inne.
Jøss, det er skummelt.
Dere kom hit med så god hensikt for å finne ut av det,
og lite visste dere at den gode hensikten
styrket noen av åndene som er her,
og ga dem håp om at de kunne komme seg vekk fra vokteren.
Det er det som er på gang her.
Det som foregår her er altså at vokteren,
eller er det de andre åndene...
Rømme fra vokterens klør.
Derfor er det skrapemerker her.
De vil prøve å dra med dere, fordi de føler deres godhet.
Å, pokker.
Dere kan bli her, ikke bli med meg.
Kan vi hjelpe disse menneskene å komme seg ut herfra?
Om dere finner ut av hvordan dere blir kvitt vokteren.
Vel, jeg overlater det til deg og Chip.
Jeg vet ikke. Jeg vil hjelpe hvis jeg kan.
Altså, det er mange måter forvise på.
Vel, jeg kan be.
Jeg kan be hardt.
Jeg ber hardt også, jeg kan be som en helt.
Jeg tror det var noen som jobbet her på et tidspunkt,
som hadde tilsyn over menneskene som bodde her.
La oss se om de er her.
Spør du.
Er vokteren her med oss?
Fy flate.
Innta plassene. Vi går videre.
Skal jeg gå videre? Hvor skal jeg?
Skal jeg dit? Hva mener du?
Nedover gangen. Vis styrke, Kesha.
Du frigjør sjeler.
-Det er det jeg gjør. -Det er stort.
Ok, la oss gå.
Vi må ta en prat.
Er du klar, Freedia?
Gi ham inn!
Vokter?
-Vi er ikke redde for deg. -Vel...
Du må gi slipp på sjelene til menneskene som holdes her.
Vemmelige vokter, sett dem fri.
Du er ferdig med å holde andre mennesker her.
Du er ferdig med å holde folks sjeler fanget her.
La dem gå videre.
De er fri til å gå nå. Du er fri til å gå.
Alt bra?
Hva pokker?
Jeg kan ikke tro at den svarer deg.
Freedia, vil du stenge ut vokteren for godt?
Vi vil takke deg for at du lot åndene og sjelene forlate dette stedet.
Så nå er jobben din over,
disse sjelene og åndene er løslatt og kan frigjøres.
-Amen. -Amen.
Amen.
-Det føles bedre. -Det føles faktisk bedre.
Chip, du er mannen.
Jeg kom bare for å hjelpe til.
Men hva dere to nettopp gjorde her inne,
dere frigjorde noen sjeler.
Det er gudfryktig. Det er stort arbeid.
Jeg synes det er flott.
Jeg tror det er noen flere sjeler å sette fri.
2 00:32:50.760 -- 00:32:53.160 align:middle line:65% position:50% -Skal vi denne veien? -Ja, det skal vi.
Pokker ta, løp inn!
Jeg har allerede samme hodepine.
-Skal jeg gå? -Hvorfor gjør jeg dette? Jeg går.
Jeg liker meg ikke her nede.
Jeg blir helt dårlig.
Jeg har den samme hodepinen jeg hadde første gang.
Var det oss?
Vi var ikke nær nok til å sette den i gang.
Ja, og det er om noe er på brettet.
Vi har definitivt noe her med oss.
Er du låst inne her nede?
Døde du her nede?
Om du vet at vi er her med deg,
kan du få lysene til å slukke seg og slå på lyden på boksen?
Å, dæven.
Er dette hjemmet ditt?
Invaderer vi hjemmet ditt?
La oss komme oss ut herfra.
Gode spørsmål.
Det sang at vi invaderte. Ja, vi invaderte stedet deres.
Og dette er hjemmet deres?
Om dette er ditt hjem og du ikke er fanget,
og om du liker å være her, så er det greit.
Skal vi la deg være i fred?
Vær så snill å si ja. Vær så snill.
Ja!
Den er enig med meg!
La oss komme oss ut herfra.
Vil du ikke fortelle oss noe?
Den fortalte oss nettopp...
-De sa, "La oss være i fred". -Hva mer trenger du?
Men denne tingen er intelligent.
-Den er intelligent. -Den er det.
Den svarer på alt vi spør den om.
Ha det!
Ses senere.
Ser du, den liker når vi snakker.
La oss komme oss ut herfra.
Vi kommer oss ut.
Du, hvor skal vi nå?
-Den medisinske avdelingen. -Å, pokker.
Når vi kommer dit,
i stedet for at jeg sier hva det er,
vil jeg at dere to skal fortelle meg hva som er der.
Chip, jeg vet jo ikke det.
Du vil vite det, Kesha.
Stol på deg selv.
-Det var her jeg ble rørt. -Uff.
Det skal være en slags glidende enhet her, eller noe.
Det har tentakler som en blekksprut.
-Har du sett dem før? -Å ja.
-Det er visst en på loftet. -Flott.
Det er som en emosjonell berg-og-dalbane.
Fjerde etasje er så annerledes enn kjelleren,
helt forskjellig fra medisinavdelingen.
Hver del føles som om den har sin egen intelligente energi.
-Herregud. -Å gud.
Skummelt.
Greit, hvor skal vi?
Vi skal kutte den opp til calamari.
Det var her de gjorde lobotomiene.
Det var her jeg ble rørt, også.
TILBAKEBLIKK
Hvorfor hørtes det ut som om noe rørte skulderen min?
Det var her vi så en skyggefigur med bankingen på kameraet.
Ja.
TILBAKEBLIKK
Jeg sanser ikke noe aktivitet i rommet akkurat nå.
Det kommer og går så fort noen ganger.
-Ja. -100 prosent.
Det er bra. Jeg vil ikke at noe skal røre meg.
Dette er loftet, som er på et annet nivå.
Ok.
Vi skal ta SLS kameraet opp på loftet
og se om vi ser noe.
Å nei.
MEDISINSK SENTER - LOFT
Ikke i helvete.
Jeg liker ikke dette stedet.
Sanser du noe i dette rommet?
De vet at vi er her.
Søren.
La oss ta dette til neste trinn.
Kall frem styrken din.
-Du er en paranormal etterforsker. -Det er jeg.
Vis styrke.
Ok, jeg klarer dette.
Er det noen her, er det noen her oppe?
Du viser frem musklene dine, barn!
Er det en glidende enhet her?
Jeg kan se deg om du viser deg.
Forbausende.
Hvis det er noe her oppe som kryper rundt,
så vil vi se deg.
Jeg ser noe på bakken.
-Der! -Herregud.
-Rett ved siden av kameramannen. -Ikke begynn.
-Hva? -Går det bra med deg?
Går det bra med deg? Hva?
Noe krøp nedover skjorta mi.
-Holder kjeft, virkelig? -Kom igjen!
Hva i alle dager?
-Pass deg. -Forsiktig.
-Dæven. -Herregud.
-Her, ta den. -Herregud.
Du har kloremerker på ryggen.
Herregud, du har det.
-Fy flate. -Hva gjorde du?
Å, jøss.
Se på dette. Går det bra?
Det er på tide å komme seg ut av medisinsenteret.
Dette er supernaturlig.
Vi kan ikke forklare det. Noe skjedde.
Ja. La oss snakke om det utenfor.
Du vinner, bygning. Vi stikker.
La oss komme oss ut herfra.
Det var ekkelt.
Hva enn som er oppe på loftet,
så angriper det arbeiderne mine, og det er der jeg trekker linjen.
Vi er ferdige for natten.
Opp med hånden din.
-Dette er hellig vann. -Her.
Symbolet av korset.
Freedia, du kom hit helt skeptisk.
Jeg er definitivt en troende nå. Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Jeg er glad Chip ga oss hellig vann,
for jeg vil ikke ta det med hjem.
Jeg vil dra hjem alene.
Ok, så Chip, hva er rapporten?
Jeg har ønsket å komme til dette stedet i lang tid,
og fra et paranormalt perspektiv så skuffet det absolutt ikke.
Dette stedet var kjent for å være ganske fælt,
og det leverte varene.
-Føltes det demonisk for deg? -Nei. Det gjorde ikke det.
Men jeg tror det var noe stygt,
men menneskelig.
Men i tilfelle, lar vi den være her,
så vi burde være trygg.
Ok.
Til dette stedet sier jeg ha det, for alltid.
Jeg kommer ikke tilbake hit.
-Vi drar. -Vi drar.
Etter å ha forlatt Trans-Allegheny Lunatic Asylum,
identifiserte forskerne paranormal bevis som forsvant under innspilling.
Her er hva de fant.
Noen prøvde å tegne tall eller...
756, la oss huske det.
BEVIS
Om det var en pasient eller vokteren som var ansvarlig for 756,
prøvde noe supernaturlig å kommunisere.
Dessverre, når det gjelder Trans-Allegheny,
et sted hvor folk ble torturert
og til slutt utryddet bare for å eksistere,
kan man ikke gjøre om på historien.
Jeg tror disse avskyelige handlingene frigjorde mektige krefter,
som ikke er av denne verden.
Vi kan ikke ta tilbake smerten og traumene
som er registrert her,
men grusomhetene her kan være en vei til forandring.
Samfunnets sårbare sjeler trenger et sted
hvor de kan føle seg sett, hørt og feiret.
Jeg håper det er det vi har gitt til åndene her.
Jeg vil at de som ikke passer inn, i fortid, nåtid og fremtid,
i dette livet og i det neste, skal vite at de fortjente bedre.
At våre forskjeller og eksentrisiteter ikke gjør oss gal.
De gjør oss vakre.
Og det er slutten på Trans-Allegheny Lunatic Asylum.
La oss komme oss vekk herfra.
Jenta mi, vi stikker.
Jenta...
Tekst: Camilla Olsen plint.com