Proč nedokážu pochopit fakt,
že Alici pomáhám s balením na vysokou?
Protože nepomáháš.
Vedeš rádoby filozofický řeči, abys nemusel.
Bože, ten čas letí.
Jako by to bylo včera, cos byla v Suttonině věku, a teď ti je…
- Osmnáct. - Osmnáct.
Je z tebe žena.
- Fuj. - Ale počkej.
Jen dvě zavazadla na celej rok?
S Charliem odjíždíme na pár měsíců, a mám kufr jen na svoje Labubu.
Teda Suttoniny.
Táta mi zbytek věcí na kolej přiveze za měsíc.
Tohle je jen na předsezónní fotbal.
Bože, odjíždím za tři dny. Potřebuju víc času.
Hele, holka. Jsi připravená.
Já vím. Ale ty ne.
Budeš sám.
Liz a Derek jedou do Španělska, on jede do Tennessee
a tys to podělal se Sofi.
Já to s ní nepodělal.
Zpanikařil jsem a navždy ji zapudil svými problémy s dědou.
- Jako profík. - Jako profík,
co se pohádá s šéfem těsně před tím, než se odstěhuje,
a teď se navzájem ignorujete jako dvě slepice na základce.
A to mě zajímá.
Nemusíte se o mě bát.
Já to sám zvládnu. Těším se na to.
Budu pít věci z ledničky přímo z láhve.
Džus, mlíko, sójovou omáčku.
A můžu doma chodit ve spodkách.
Super. Už se o tebe nebojím.
- Sójovku? - Jo.
Občas si dám sushi a pak ho tím zapiju.
To je znepokojivý.
Oba jsme vám vděční,
- že u vás můžeme zůstat. - To nic.
Jen než dorazí naše věci.
Budeš v Connecticutu navždy?
Dokud neumřu.
Možná to udělám na tomhle gauči.
- Tati. - Paule, ne.
Nebo na záchodě jako Elvis.
Pojď se sbalit na baseball.
- Kdo je Elvis? - To neřeš.
Proč tady ještě je?
Pracujeme na našem manželství.
A já doufal, že Jimmy z tebe Davea vyprcal.
- Prokrista, Paule. - On ti to řekl?
Víš co, já vždycky chtěla soukromí,
když jsem s tátou probírala sexuální partnery, tak vás teď nechám.
Děkuju.
Co je? Jimmymu to vyklouzlo, když se na mě zlobil.
Byla to divná doba.
S Davem jsme byli odloučení a Jimmy je tak starostlivej.
O nic nešlo.
Takže má neškodnýho pinďoura.
- Prosím? - Neškodnej pinďour.
To znamená sex bez závazků.
- Jo… - I Julie měla neškodnýho pinďoura,
a pak ho najednou neměla.
Přestaň říkat neškodnej pinďour.
Co je neškodnej pinďour?
Máma to před tebou neměla říkat.
Pak ti to vysvětlím.
To teda ne.
Bože, co se to děje? Proč se to děje?
Co je?
Napadlo mě vstávat brzo,
abychom si zvykli na barcelonský čas.
To znamená „vstaň a zazař“.
A jak se řekne „sakra, já tě zabiju“?
Fajn, jak chceš.
Hola, amigo. Vstáváš nějak brzo, Seane.
- Ty ses ještě nepřestěhoval? - Ale jo.
Tak co tady děláš?
Víš, Alice má odjet.
Nemůžu teď Jimmyho opustit po tom, co pro mě udělal.
Takže budeš předstírat, že tady pořád bydlíš?
Řeknu mu to ve vhodnou chvíli.
To je blbost. On by ti to přál.
- Ahoj, Jimmy. - Hola.
Jak to, že vstáváš tak brzo?
Nevím. Slyšel jsem nějakej křik.
- To jsme byli my. - Proč z toho máš radost?
Je krásnej den. No tak.
Promiň. Jenom jsem si povídal s Derekem
cestou z domku u bazénu, kde jsem dneska spal.
Bezva historka.
Víte, kolik je hodin?
Všichni běžte zpátky do postele, nebo…
To jsou věci.
Ona si to našla.
Proč tak koukáš?
Kdyby můj přítel přišel s něčím novým jako ty včera,
myslela bych si, že někoho má, ale tys spíš zabloudil a zůstal u toho.
Jak to víš? Protože jsem nevěděl kam s palcem?
Sakra. Přijdu pozdě. Musím se chystat.
Víš, jak mám to nový, drahý mýdlo?
Neumývej si s ním zadek.
Nebudu. A ty si s ním radši neumývej obličej.
Zlato, nemáš něco na bolest?
Teď neslyším.
To není možný.
Ne, to není možný.
No páni.
Můj milášku.
- Zlato? - No?
Mám nápad.
- A jakej? - Dost dobrej.
Co kdybychom se svlíkli a vlezli si do sprchy spolu?
Proč tak funíš?
Normálně dýchám. Proč tak stojíš?
- To nevím. Chceš se mnou do sprchy? - Nemůžu.
Mám dneska ráno pacienta.
- Čau, lásko. - Tak mě aspoň obejmi.
- Jo. Jedno objetí na rozloučenou. - Děkuju.
Můj příteli. To se mi líbí.
- Jako kámoši? - Jo.
- Bezva. Mizím. - My jsme se pohádali?
Nevím. Třeba jo.
Možná. Já ani…
TERAPIE PRAVDOU
Čau, Paule.
- No? - Ahoj.
Jak se máš?
Dobře.
Co Connecticut?
Nemůžu si stěžovat.
Mám svýho osobního kuchaře.
Neutrať ty peníze na důchod najednou.
Vaří můj vnuk.
Co potřebuješ, Jimmy?
Poslyš, omlouvám se,
že se to před tvým odjezdem tak vyhrotilo.
Měl jsi úplnou pravdu.
Kdy?
Že se to, co cítím, týká někoho jiného.
To nic.
Byl to typický přenos.
Devadesát procent pacientů se do mě pustí
a pak se ráno vzbudí a dojde jim, že nejsem jejich táta.
- Já vím, že nejseš můj táta. - Určitě?
Každopádně jsem to tak nechtěl nechat.
Na naši snídani na rozloučenou jsem se moc těšil.
Chtěl jsem ti toho hodně říct.
To jsi celej ty.
Pořád si představuješ, jak by něco mělo ideálně dopadnout.
Ale život je složitější a ničemu to nevadí.
Co Alice? Platí, že se tady staví
- cestou na Wesleyovu? - Jo.
Nechce mě nechat v prázdným domě samotnýho,
tak jí ukážu, že jsem v pohodě.
A připravím pro ni to nejlepší rozloučení.
Zajdeme na její oblíbený místa
a na letišti budu mít perfektní proslov.
Už to zase dělám, že?
Jo.
Ale jde o Alici, takže ti to tentokrát prominu.
Hele, když už s tebou mluvím, chci říct…
Tati, sendvič si umíš nachystat sám.
Sakra, musím končit. Zavoláme si.
KONEC HOVORU
Tak. Mám hotový všechno, co jsem jako nastávající babička chtěla stihnout
ještě před cestou.
Peyton a Will mají kontakt na porodníka.
Poslala jsem jim krabici vitaminů pro těhotný a zajímavej článek o tom,
že se vagina po porodu do vody nezregeneruje.
Ten jsi napsala ty?
- Jo. - No jistě.
- Ahoj. - Čau!
Znám podnik, kde nám udělají obočí i bubble tea.
Já nemůžu.
Connor mě zve na drahej oběd. Máme výročí.
Zvu? Máme?
Šťastných deset měsíců a 13 dní.
Kvůli Connorovi jsi mě odmítla už potřetí.
Já myslela, že se budeme vídat co nejvíc, než odjedu.
No jo, ty odjíždíš na tu vejšku.
Já zapomněla. Pět minut jsi o tom nemluvila.
- Jako fakt? - Jako fakt.
- Jako fakt? - Ne. Tebe se to netýká.
Tak jo, cítím tady menší napětí.
- Drž hubu, Connore. - Zmlkni.
- Vyspím se s tvým bráchou, mám tě po krk. - Nikdo se tě neptal.
Proč se to pořád děje?
Tak to prostě je. Zvykej si, kamaráde.
Hej, neuč našeho syna, že ženský jsou bláznivý.
Ať to zjistí sám.
- Liz? - Co? Jo, jsem…
- Liz? Děláš si srandu? - Jsem tu, co je?
- Ty bláho. Šmankote. - Co je?
Podívej.
Bože můj, konečně tě požádal.
Houby požádal. Ten prsten jsem našla, zkusila si ho
a on se zasekl.
A jak jako, že mě konečně požádal? Ty o tom víš?
No jasně. Derekové si říkají všechno.
A Derek všechno říká mně, z čehož vyplývá,
že jsem taky Derek?
Liz, proč jsi mi nic neřekla?
Nechtěla jsem to překvapení zkazit.
Aby sis ho mohla zkazit sama.
Nejsem připravená.
Ještě pořád mě trápí Maya a chystám velkou změnu v kariéře.
Právě proto tě zatím nepožádal.
Čekal na vhodnou chvíli.
To ale není jen na něm.
Velký věci spolu chceme probírat, a něco za 13 000 dolarů se mnou neprobral.
- Našla sis to? - No jasně.
Jsem na tebe hrdá.
Tak jo. To ne.
Ne. Posadíme se.
Poslouchej, výdech.
Tak.
Teď ti tu ruku pořádně namažeme.
Pak ten prsten vrátíš,
a až tě požádá, budeme se kámošit jako dva manželský páry,
který spolu jezdí na dovolenou a zažívají šílenosti jako v Bílým lotosu.
Jsi pro?
Až ji vysadím na letišti, řeknu:
„Vzpomeň si, co jsem ti říkal kdysi, když ses bála odjet na tábor.
Zataháš za provázek mezi našimi srdci…
a já to ucítím.
Ať budu kdekoliv, ať budu dělat cokoliv, zastavím se…
a taky zatahám.“
- Uf. - Mě jsi dostal.
Jo, sám sebe trochu taky.
Do háje.
Musím dál trénovat, abych to zvládl, až ta chvíle přijde.
Ona začne brečet, já ne, a tím pádem pochopí, že jsem v pohodě.
Jo.
První noc bez ní bude těžká, co? Díkybohu, že ses neodstěhoval.
Mohl bych se zítra stavit u tebe v domku a koukat s tebou na zápas Dodgers?
Nebo můžeme zajít do baru.
Nebo víš co?
Můžeme jít na stadion a vidět to naživo.
- Hrajou jinde. - Výlet!
- Kde? - V Atlantě.
- To je moc daleko. - Jo.
Ahoj. Tady ji máme.
Těšíš se na dokonalej poslední večer před odjezdem?
Můžeme zajít na minigolf do Castle Parku
a pak na večeři do starýho města a do Fudgy Mondays na zmrzku.
Klidně.
Začíná to skvěle.
Není to kvůli tobě.
Pohádala se se Summer, protože tráví moc času s Connorem.
Do prsou nikdo nikoho nepraštil.
Je divný, že jsem rád, že se ještě uplatním?
Tak jo. Zítra večer v domku u bazénu?
No jasně.
Musíš mu to říct!
Moji nejbližší.
Pomozte mi vymyslet, co říct, až Derek poklekne a ukáže mi tohle.
- Ty kráso. Ten je hezkej. - Jo.
Když nejde sundat, třeba ti tvoje tělo dává znamení.
Nebo Ježíš.
Ježíš nemůže za všechno. Jsem nafouklá před menstruací.
Menstruaci způsobuje Ježíš.
- Co říkala? - Že Gabyinu menstruaci způsobuje Ježíš.
Že její menstruaci co?
Seš trapnej.
Kolik lidí ti pomohlo se připojit?
Zvládl jsem to sám.
S pomocí čtyř lidí.
Soustřeďte se, krucinál.
- Pozor na pusu! - Děkuju.
Plusy a minusy manželství s Derrickem. Teď!
- Víkendy jako v Bílým lotosu. - Ne.
Měl to se mnou přece nejdřív probrat.
- Ne mě překvapit. - Divíš se mu?
Přes každej milník ve vašem vztahu tě tahal násilím.
S Liz jsme to řešily u oběda.
Počkat. Vídáte se beze mě?
- Jo. - Občas.
Dala ti kámen?
Ne.
Asi ne.
Taková zrada. To si vyřídíme pak.
- Má kámen? Já ne… - O tebe nejde.
- Já ho nedostanu. - Jen…
Já ho chci taky.
To s tím násilím není pravda.
Musel tě kopnout do pr… zadku, abys s ním šla na rande.
A proč že se ti nelíbil?
Není závislák, co potřebuje zachránit.
No jo, proto. Ano.
Musel tě donutit, abys s ním strávila Díkůvzdání.
Možná bychom se neměli ptát, proč by sis ho měla vzít,
ale proč by si sakra bral on tebe.
Myslíš, Paule? Jdu tě vypnout.
- Díkybohu. - Chybíš nám. Srát na parkinsona.
- Srát na parkinsona. - Srát na parkinsona.
- Promiň, mami. - To nevadí. S… na parkinsona.
Co si o tom myslíš ty?
Popravdě si pořád nejsem jistá.
Jestli tady spolu nebudeme rozebírat vnoučata, tak už půjdu.
Na minigolf jsem moc velkej.
Celou dobu jsem měl chuť převracet ty větrný mlýny.
Vzpomínáš, jak mámu vyhodili, protože urazila nos tomu klaunovi?
Nevztekala se. Slavila, že se trefila napoprvý.
- A k tomu trochu pila. - No jo.
Co ta tady dělá?
Co to má znamenat?
Já myslela, že se zajímáte o moji mámu.
Nechala ses lehce napálit. Jak to, že tě v dětství nikdo neunesl?
- Unesl. Do Maroka. - Tím se toho hodně vysvětluje.
Summer, posaď se prosím. Tu máš zmrzku.
Hele, jindy bych se do toho nepletl.
- Ale pletl. - Jo, pletl.
Ale nedávno jsem se ošklivě pohádal s kamarádem.
Věřte mi. Takhle se rozloučit nechcete.
- Proto jsem vás sem vzal. - Hezky, fotříku.
Změny jsou děsivý.
Wesleyova je daleko.
Podle mě jančíte, protože se bojíte, že jedna o druhou přijdete.
Budeš mi moc chybět.
Můžeme si volat každej den?
Jasný. A nesmíš si najít novou zrzavou kámošku.
- Jinou bych ráda mít nemohla. - Mám tě moc ráda.
A je to.
A nový drogy musíme zkoušet zároveň.
A cokoliv lesbickýho zkusíš nejdřív se mnou.
Už to zvládnete samy.
- Ty jo. - Díra!
Mělo by se to považovat za sport.
Spíš chceš sport, kterej by ovládli běloši.
Když Tiger skončil, bude nám zase patřit golf.
- Díky prostitutkám. - Jo.
- Díra! - Chlapi. Ještěže tu jsem před Gaby.
Našla ten prsten.
Cože? Jak?
To je jedno.
- Nemá z toho radost. - Sakra.
- Už je tady. Zdrhej! - Uklidni se.
Prsten? O co sakra jde? Proč to děláš?
Protože tě miluju?
Rozhodnutí spolu chceme nejdřív probírat, ne?
Promiň, že jsem si myslel, že se mnou jsi šťastná.
Chováš se nemožně a upřímně musím říct,
že tady znám nějak hodně lidí.
Můj bratranec?
A ta nadržená studentka z tvýho kurzu?
Sekne vám to.
- Tvoje sestra. - Ahoj.
- Tvoje máma. - Ahoj.
Co se to děje?
- Jimmy, odhalil nás. Světla! - Jasně.
Hej!
- Nechci se nechat zavraždit v baru. - Mám tě. Dobrý. Klid.
Tys mě chtěl překvapit, ale to já si líbit nenechám, jasný?
A klekat si nebudu,
protože toho mám hodně co říct a nechci si ty hezký šaty umazat.
- Připravenej? - Ani ne.
Smůla. Připoutej se.
Tak jo.
Derricku.
Celej život si připadám jako z jiný planety.
Jako bych byla vysoká mimozemšťanka ve stylu Kal-Ela,
kterou vysadili na Zemi a snaží se zapadnout mezi obyč lidi.
No, byla jsem docela osamělá.
A pak ses objevil ty, takovej střelenej,
děsně sexy a hrozně milej.
Nikdy mě neuvádíš do rozpaků.
Vážně.
Hned bych si to s tebou rozdala.
Můžu být sama sebou. Všechny ty moje prdlý řeči kvituješ.
To dělám i já.
Já vím, lásko. Já vím.
Líbí se mi, jakej jsi gentleman.
A jsem ráda, že nepotřebuješ, abych se o tebe starala,
ale kdybych chtěla, dovolil bys mi to.
Ale hlavně se mi líbí, že mě nutíš posouvat se dál.
Dál od těch mých nesmyslů.
Život začal být letos mnohem děsivější.
Jo.
Ale myslím, že jestli budu mít tu čest
a to štěstí mít tě po svým boku…
nebudu se bát ničeho.
Ani tohohle.
Derricku, vezmeš si mě?
ŘEKNI ANO!
- Ano. - Ano!
Vnoučátka!
- Proč je tady můj podiatr? - Nevím. Poslala jsem mail tvým kontaktům.
Pozdravte mýho podiatra.
- Podiatr! - Podiatr.
Je to tady.
Mám ho. Málem jsem svůj pravej průkaz nechala na zemi.
- Bez něj nepoletím. - Ne.
Fakt můžu svoji kočku doprovodit na vejšku?
Jo, jsem rád, že ještě stihnete něco zažít.
Tak jo.
Kde mám…
- Hele… - Jo.
Než půjdeš, nezapomeň, co jsem ti říkal jako malé,
když ses bála odjet na tábor.
Zatahej za neviditelný provázek mezi našimi srdci
- a já to ucítím, ať už budu… - Dotaz. „Autobus“ na lístku je chyba, že?
Můžeš nás chvilku nechat, Summer?
Jasně, fotříku.
Mám vaši kartu v Apple Pay. Koupím si letenku.
Ať budu kdekoliv, ať budu…
Když jsem naposledy byla na letišti, skončila jsem v Maroku.
Hele, tak už běžte.
Díky za všechno.
- Jsi nej. Mám tě ráda. - Já tebe víc.
- Tak jo. - Tak jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Jdeme!
- Palubní lístek? - Jo.
Tak jo.
Tamtudy. Tak.
Nasrali jste mě. Ostatní žádosti o ruku teď vypadají trapně.
Ta moje by byla skvělá, ale Jimmy pak poblil klavír a ojel Gaby.
- Jo, to jsem viděl. - Neřešte to před mým snoubencem.
Možná pobliju klavír a vlítnem na to.
Jak to vy dva oslavíte?
Liz a Derek nás pozvali do Barcelony.
Díky za správnou výslovnost.
- Jsem vzdělanej. - K zásnubám nám koupili letenky.
- Nekecej. Můžeme letět taky? - Ne. Musíme do Tennessee.
Fajn. Můžu já?
Takže Alice už přistála v Connecticutu.
A já jsem v pohodě.
Můžete souhlasit?
- Jasně. - Jsi v pohodě!
- Nejvíc. - Je normální se na to ptát.
Zápas už začne. Jdu pro jídlo. Sejdeme se v domku?
- Jo. - Bezva. Tak zatím.
- Čau. - Užijte si to.
Zřejmě sami dva.
Sean mu neřekl, že se odstěhoval.
Ty jo, tak to si zaslouží skupinový MJP.
- Jo. - Jdeme na to.
Jo aha.
Jsi měkkej jako pipina.
Ne, promiň, Seane. Já nevěděl, co to znamená.
To nic. Je čas ukázat koule.
- Jo. - Jo, ukaž koule!
- Ukaž je. - To dáš.
Potřebujeme gesto na ty koule.
- Jo. - Mám nápad.
Jo, takhle s nima žonglovat.
Hele. Mám tu šunku a ananas, jak jsi mi o nich psal.
Až teď mi došlo, žes je asi chtěl na pizze.
To nevadí. Uděláme si havajskou hostinu. Co ty na to?
Už bych ti to měl říct.
Mám větší byt.
A stěhuju se.
To je paráda.
Super. Kdy se chceš stěhovat?
Před třemi dny.
Seběhlo se to děsně rychle.
Derek má parádní byt a potřebuje, aby mu ho někdo zrekonstruoval.
A víš, jak rád pomáhám zámožným bělochům.
Jsme opomíjená skupina.
Měl jsem ti to říct dřív, ale Alice odjela a teď odjíždí všichni,
- a tak prostě… - Seane.
Nemusíš se omlouvat.
Když ses sem nastěhoval, nečekal jsem, že tu zůstaneš navždy.
Jo.
Moc ti to přeju.
Pojď sem.
Co dodat?
Budeš mi moc chybět.
Budu čtyři ulice odtud.
Teď jsi to zkazil, Seane.
V tom novým bytě na tebe určitě čeká Marisol.
Je to možný.
Na zápas kašli. Mazej pryč.
- Klíčky od domku. - Jo. Díky.
Děkuju, Jimmy.
Za všechno.
Jsme rádi, že jste se tady rozhodly stavit.
Jo, řešily jsme to a vybraly vás místo drog na zápase Red Sox.
Jsou pořád v kontaktu s tátou!
My o vlku…
Nenechám si přece ujít na dlouhou dobu poslední domácí jídlo.
Jídelnu na vejšce nezavrhuj.
Já tam jedla cereálie se zmrzlinou místo mlíka.
Možná si předtím dej konopnýho gumídka.
Já si ho dala před chvílí.
Táta se ptal, jestli jsem dojela?
Jo, a ještě píše:
„Sean se stěhuje. Přeju mu to, ale jsem smutnej, chápeš.“
- Cos odepsal? - Palec nahoru.
- No tak. - Proč je ten palec černej?
To nastavila Gaby. Neumím to změnit.
On ti napsal, že je smutnej, a tys odpověděl tohle?
Nevíš, jak je teď osamělej?
Není. Má holku, co je na něj moc hezká, ale když promluví, pochopíš to.
- Už nemá. - Cože?
Kdy se to stalo?
Před pár týdny. Já ti to říkala. Ty mě neposloucháš?
Jak kdy. Mluvíte hrozně moc. Musím to filtrovat.
- Tati. - Jsi normální?
Bože, jsi fakt neuvěřitelnej.
Co chcete, abych udělal?
Dej mu třeba nějakou otcovskou radu.
Prokrista.
Já nejsem jeho otec.
Když jsi můj čestnej děda, nejsi tím pádem…
Fotřík starší.
Hele, jsem 5 000 km daleko.
I kdybych měl zázračný řešení,
Jimmy se musí naučit, jak tyhle věci zvládat sám.
Kašleme na domácí jídlo. Jdeme na pizzu.
Výborný nápad.
Vezměte ty gumídky.
Jo, to bude fajn.
Nejsi zvanej.
Díkybohu.
CENTRUM KOGNITIVNĚ-BEHAVIORÁLNÍ TERAPIE
- Jsem Batman. - Teda.
Zdravím, Dane. Jak se máte?
Je tady…
nějakej klid, ne?
Jo, zdá se, že všichni odjeli.
Takže si můžeme sednout v mojí kanceláři,
nebo můžeme vzít všechny polštáře z gaučů a postavit si na to pevnost.
- V kanceláři, prosím. - Vaše minus, Dane.
A Stan a jeho žena se stěhují do Paříže.
Chápete?
Kdo chce žít v Paříži?
Většina lidí, Dane.
Říkal jste, že se vrátíte na seznamky.
Už máte profil?
Ne, ale u Siri jsem si nastavil australský přízvuk.
Má to šmrnc.
- Dane. - Já vím.
Po třech letech terapie jsem na začátku.
To není pravda.
Za ty roky jste ušel obrovský kus cesty.
Na to nezapomínejte.
Každýmu se občas nedaří.
Já se popravdě pořád vracím k pocitu, že jsem osamělej.
- Všichni se posouvají dál kromě mě. - Jo.
Dohodneme se, že na tom zapracujeme oba.
Ale zatím bychom na tom osamění mohli najít nějaký pozitiva.
Až se zítra probudíte, vzpomeňte si,
že „sám“ nemusí nutně znamenat „osamělý“.
Co tu sakra chceš, Matthewe?
Hlídám našim barák a mamka říkala, že najíst se můžu tady.
No, tak to nemůžeš.
Vezmi si pizzu a vypadni.
Salámovou miluju.
Hele, nechceš si třeba dát kafe?
Můžeme sníst tu pizzu.
Prostě… já nevím. Posedět a pokecat.
Ani ne. Díky.
Já taky ne. V pohodě.
Ahoj, Paule.
Ahoj, jak je?
Znáš mě. Zrovna jsem docvičil.
Připravuju se na další den.
Jsi sám, na sobě máš spodky a neděláš nic, viď?
Přesně tak.
No, volám jen proto,
že bychom na tu snídani měli někdy zajít.
Jo, to bych moc rád. Kdy?
Můžeš teď?
- Dobrý den… - Hej.
Paule.
Co tady děláš? Jak dlouho tady budeš?
- Pár hodin. - To je šílený.
Co kdybych něco měl?
Neměls.
- Paule… - Nechej mluvit mě, jo?
Život ti hodil klacek pod nohy
a ty se snažíš mít vše pod kontrolou tím,
že si představuješ, jak by co mělo proběhnout.
Ale to nefunguje.
Jestli toho nesmyslu nedokážeš nechat sám,
tak se musím snažit to z tebe dostat.
Rozumíš mi?
Jo, ale nemůžeme to probrat u vaflí?
Ne, nebudeš jíst se mnou,
ale s ní.
Dobrý den. Můžu poprosit o jedno kapučíno?
- Samozřejmě. - Díky moc.
Tak sis to nepředstavoval, co?
Tys mě zjimmoval, sakra!
Přesně tak. Já tě zjimmoval.
Jestli se máš posunout dál,
musíš se odpoutat od minulosti.
Vím, že je to děsivý.
Ale na Tiu nezapomeneš nikdy.
Nezapomeneš ani na mě.
To nikdo.
Odpoutat se od minulosti znamená,
že nedovolíš,
aby tě tvoje jizvy dál omezovaly.
Já jsem zjizvenej celej.
To je dobře.
Byla by ostuda nemít ve 42 letech celé tělo pokryté jizvami.
Jsou důkazem toho, že jsi žil naplno.
Já tohle nechci.
Nechci, abys lítal přes celou zemi, aby ses ujistil, že jsem v pohodě.
- Nechci tě zatěžovat. - Nezatěžuješ.
Jsi pro mě spíš jako syn.
Nevím, proč jsem ti to nikdy neřekl.
Podle mě jsi silnej.
Nepotřebuješ mě.
Ale dokud žiju
a ty budeš mít pocit, že mě potřebuješ, tak ti pomůžu.
Protože tě mám rád.
- Dobře? - Dobře.
Teď se rozhodni.
Buď zůstaň na mrtvým bodě,
nebo si běž pro nový jizvy.
Já spěchám na letadlo.
Vybírej moudře.
- Ahoj. - Ahoj.
Překlad titulků: Kristina Himmerová