Tas gan ir smuks bērniņš, Braien. No kurienes nāk vārds Satona?
No "Lielā baltā ceļa".
Es nekad nesaprotu, par ko tu runā,
- bet man prieks, ka tev prieks. - Tikai knapi.
Tā, neskatieties uz viņu!
- Viņš grib, lai jautājam, kāpēc. - Jep.
Kāpēc? Tāpēc, ka Čārlijs uz trim mēnešiem aizbrauc
un man meita jāaudzina vienam.
Nevajag saukt mani par varoni.
Neviens pat negrasījās.
Paskat uz to sejiņu!
Tu esi tik skaista.
Tev nav jāiet skolā un jāattīsta personība. Nevajag.
Viņa ir daudz mazāka, nekā bija Džimijs.
Viņam bija tik liela galva, ka līdz desmit gadiem, kad viņš pārāk ātri pagriezās,
paklupa tajā virzienā.
Runājiet, lūdzu, kāds cits!
Izbaudi šo vecumu, kamēr vari, Braien! Viņi izaug ātri.
Nespēju noticēt, ka šis bērns rīt pabeigs skolu.
Neticami - viņš vēl izliekas, ka rīt ieradīsies.
Arī man bija tāds tēvs.
Sekls, bet ļoti apburošs.
Ne super nejauks,
bet visu laiku lika man justies sūdīgi.
Tu mani saproti.
Jā.
- Bet tu mani spied. - Jā.
Vai to nevajadzētu pataupīt Sofī?
Mums nesanāca.
Ak nē!
Ir labi?
- Vēl ne. - Nu labi.
Labi. Tā. Kurš grib sākt pirmais?
Es sākšu. Šons ir kretīns.
Esmu pārsteigts,
ka viņš ir te, nevis kādā smalkākā atbalsta grupā.
Es pieņēmu darbu restorānā, tāpēc furgonu veru ciet.
Un pamet mani kā pēdējais draņķis.
Velns parāvis!
Tā, mierīgi, ja? Te jau nav Džerija Springera šovs.
- Kas tas ir? - Ak vai! Aizmirsu,
ka esmu par jums vecāka.
Būtībā tas bija garīgi slimu cilvēku cirks,
ko skatījāmies, kad slimojām un negājām uz skolu.
Tas bija toksisks un vardarbīgs.
Un man tā ļoti pietrūkst.
Tā, Horhe…
Es saprotu, ka esi dusmīgs par Šona, tavuprāt, draņķīgo izturēšanos,
bet mēs varētu tavas izjūtas pārrunāt un tikt ar tām galā.
Es zinu, kā tikt ar tām galā.
Tā. Puiši! Šādi mēs problēmas nerisinām.
Nu, vecīt!
Runā ar mani!
- Ej ratā! - Horhe, nedari tā!
Bam!
Kāpēc tie vienmēr ir zobi?
Man nesāp.
Liekas - šis ir mākslīgais.
Vai atbildības atrunu parakstījāt?
Visi mūsu pieaugušie bērni zem viena jumta.
Esmu tik pateicīgs!
Mīļā, mēs esam bagāti
ar mīlestību un ģimeni.
Kāpēc Dereks ir tik emocionāls?
Tāds viņš ir kopš operācijas.
- Skaidrs. - Ko lai es saku? Ja?
Dzīve ir īsa.
Es gribu izbaudīt katru brīdi. Tā būtu jādara visiem.
Metjū, ko izbaudi tu?
Vispār mans kurpju bizness iet uz urrā.
Sakrāju pietiekami, lai varētu dzīvot atsevišķi
ar draugiem Finu un Līo,
un Džeku.
Un četriem svešiem.
Cik guļamistabu jums ir?
- Divas. - Vairs nekādas dračīšanas, brač.
Tam mēs izstrādājām veselu sistēmu.
Dračīšanas kalendārs. Jauki.
Laba komunikācija.
Lūk, tā veidojas sabiedrības.
- Alise! - Čau!
Tev tuvojas liels izbaudāms brīdis.
Izlaidums. Kā tu jūties?
Gatava pielikt punktu.
Nezinu, vai zini, bet vidusskola nebija mans labākais laiks.
Tu joko?
Tu esi smuka, gudra,
visi tevi mīl…
Ā, tavas mammas dēļ.
Nabaga bārenīte.
Derek, nē!
Jā, viņai nav mātes.
Es par izlaidumu priecātos, tikai mans puisis atsakās sēdēt pie manas mammas.
Viņa drusku grābstās.
Tā bija vienreiz. Viņa domāja, ka esi nospēris viņas veipu.
Viņa attaisīja man rāvējslēdzi.
- Nu, tas ir tikai normāli… - Jā.
…ka viņa grib tevi labāk iepazīt.
Nu savācies taču!
Paskaties uz Villu un pat Metjū!
Tu esi jaunais Metjū.
Tas ir tik slikti tavam tēlam!
Tu vari ievākties atpakaļ augšā.
Villa draudzene ir stāvoklī.
- Nē, nopietni? - Ko?
Nu gan, brač. Viņš mums to pateica konfesionāli.
Konfidenciāli.
Tā jau es teicu.
Es nu iešu.
Man tiešām jāiet, bet es to būtu teikusi jebkurā gadījumā.
Tā. Paceliet roku, ja domājāt, ka pirmā būšu es.
Joprojām neticas, ka Pols aiziet.
Pol! Kā sviežas, vecīt?
Aiziešu pēc proteīna batoniņa.
- Velns, jā, vecīt. - Labi jaunumi.
Atšujieties!
- Bāc! - Viņš nešķiet tik skumjš kā es.
Jā, man te pietrūks veca īgņa smakas.
Mēs varētu pārvērst viņa kabinetu par Pola muzeju.
Skolēni varētu nākt ekskursijās.
Disney varētu uztaisīt animatronisku viņa lelli.
Viņš teiktu: "Raugiet - paņēmieni."
Un: "Slikts suns!"
Ei! Pols tev neteica?
- Ko? - Tā.
Nu, Pols man it kā atdeva šo ēku, lai es te ierīkotu traumu centru.
Vispār es no viņa to nomāšu, zini, par dolāru.
Bet droši vien to nemaksāšu, jo viņam nav Venmo.
Tāpēc jā - tas būs par brīvu. Ja vien viņš nepieslēgs Venmo.
Ko viņš neizdarīs. Tātad par brīvu.
- Viņš atdeva tev visu māju? - Jā.
- Tas ir superīgi. - Tiešām?
Mēs ar Polu par to runājām pirms kādiem gadiem. Es negribu vadīt uzņēmumu.
Vienīgais, ko gribu, - pieņemt pacientus.
To es varu jebkur. Būtībā es jau tagad to daru jebkur.
Klau, šis ir tavs sapnis.
Tas tiešām būs foršs nākamais posms šai vietai.
Paldies, Džimij.
Tiešām - tas man nozīmē daudz.
Zini, daudz, daudz.
Vai tomēr varam dabūt animatronisku Polu?
Vecīt, domāju - tas jādara.
"Vau! Kāpēc esmu lelle, Džimij?"
Nāc te! Čau, Pol!
Nespēju noticēt, ka tas notiek.
Šis ir mans multiverss.
- Priecīgais vectēvs un īgnais vectēvs. - Kurš ir kurš?
- Domāju - tu zini. - Varu būt jebkurš.
- Rendijs. - Pols.
- Paldies. - Es viņam izstāstīju,
cik ļoti pēdējos gados esi mani atbalstījis,
tāpēc man likās - būtu jauki, ja jūs iepazītos.
- Aiziešu pasaukt tēti. - Labi.
- Lieliska meitene. - Vislabākā.
Viņa teica, ka esi ticies ar viņu parkā apmaiņā pret konfektēm?
Izklausās baisāk, nekā bija.
Klau, man jāteic: esmu tiešām pateicīgs,
ka tu viņu atbalstīji pēc Tijas nāves.
Kaut es būtu bijis klāt biežāk.
Pieņemu, ka tas bija smags laiks arī tev.
Zinu, ka ir grūti saprast, kā runāt ar cilvēkiem, kuri sēro.
Jā. Tas…
Nu… Kā ir, tā ir. Vai ne?
Ja lieku tev justies neērti, vari mainīt tēmu.
Paldies par padomu.
- Vai proti spēlēt ģitāru? - Nē.
Skaidrs. 0 pret 1.
Te ir jauki. Nezināju, ka ar pļāpāšanu var tik labi pelnīt.
Džimijam tas noteikti padodas.
Tas viņam no mammas.
Arī viņa bija emocionāla tarkšķe.
Tavs dēls ir izcils psihoterapeits.
Prieks dzirdēt.
- Tev ir proteīna batoniņi. - Gribi?
- Nē. - Ei, re, ko es atradu.
Man jau likās, ka saožu lidostas odekolonu.
Vecais Rendijs!
Gabij,
- mana smukā šokolādīte! - Tā ir.
Man tu neļauj saukt sevi par šokolādi.
Man patīk, ka vecāki vīri sauc mani par smuku.
Kāds sviests!
Sveiks!
Es nespēju atcerēties nevienu reizi,
kad man ar tēvu būtu bijis emocionāls kontakts.
Mans tētis vienreiz piedzērās,
pamodināja mani nakts vidū,
ieslēdza mani pagrabā un teica, ka aizdedzinās māju.
- Labi. Slikto tētu ziņā tu uzvarēji. - Paldies.
Šķiet, ka Alisei viņš tiešām ļoti patīk.
Jā.
Viņa nezina, ka viņš nostrādās to pašu izgaišanas numuru
kā man, kad es biju mazs.
Vai esi ar viņu par to runājis?
Tu nevari dusmoties, ka viņš nemaina savu uzvedību,
ja tev nav bijis drosmes viņam pateikt, kā tu jūties.
Es zinu, Pol. Bet kāda jēga, ja viņš nemainīsies?
Tādi mainās reti.
Bet tad tu drīkstēsi dusmoties un uz viņu sakliegt.
Tas man ir bijis uz mēles tik daudz reižu.
- Vai esmu vienkārši ņuņņa? - Jā.
Klau!
Tu zini, ko es par to domāju.
Tu to darītu, nevis lai viņu mainītu,
bet lai noveltu no sevis šo nastu.
Tas ir smagi,
un šīs toksiskās lietas galu galā kaut kā izpaužas.
Viņš neatnāca arī uz manu vidusskolas izlaidumu.
Mans tētis reiz lika man cīnīties ar suni, kas mani sakoda.
Tas izskaidro tavu "vau".
Mēs pārrunājām visus variantus
un plānojam mazuli paturēt.
Vai jūsu attiecības vispār ir nopietnas?
Vai tās ir tā kā uz mūžu?
Nu, mēs to tā neesam pateikuši,
bet viņa savu ekzēmas krēmu glabā pie manis.
Jā. Tā ir.
Tu pat neesi bijusi pie mums uz kafiju un tualeti.
Es nezinu, kas tas ir.
Tas ir simbols, ka šī ģimene tevi patiešām ir pieņēmusi.
Un es te nāku uz K un T regulāri.
"K un T" - man patīk.
- Samera! - Jā?
Vai tu neaizvestu Konoru patusēt ar tavu mammu,
lai viņš līdz izlaidumam pie viņas pierastu?
- Laba doma. - Ko?
Nu jau viņai vajadzētu būt augšā.
Tev mani būtu jāsargā.
Kā tas notika?
Vai jūs neizsargājāties?
Izsargājāmies.
Laikam tas nenostrādāja.
Tu ko, draudziņ!
Es arī pārtraucu lietot tabletes, jo tās ietekmēja manu noskaņojumu.
No tām es kļūstu ļoti nejauka.
Mazulis tevi padarīs vēl nejaukāku.
Un krūšu gali būs sasprēgājuši
un cieti,
un pretīgi veselu gadu.
Kā mazi akmentiņi.
Mums abiem?
Tikai viņai.
Tas ir…
Kā jūs plānojat šo bērniņu uzturēt?
Nu, sporta aģenti pelna labu naudu.
Jā, bet tu strādā pasta sūtījumu telpā.
Pagaidām, līdz tavu darbu pārņems MI.
Es varētu taisīt mammu tiktokus. Un sadarboties ar firmām.
Tā naudu pelna daudzas.
- Līdz brīdim, kad to darīs MI. - Beidz sacīt "MI"!
Tie ir eksistenciāli draudi, mīļā.
Es tikai gribu, lai jūs abi zināt, cik tas būs grūti.
- Piedzemdēt vien! - Par to es neuztraucos,
jo plānoju, ka man būs dabiskas ūdens dzemdības mājās.
Ak vai!
Skaiti!
Viens.
Divi.
Cik tālu viņa skaitīs?
- Ūdens dzemdību dēļ droši vien līdz 100. - Četri. Pieci.
Paldies, ka nereaģējāt pavisam traki.
Zinu, ka tā ir paliela jezga.
Jā. Ideāli nav.
Bet mēs jūs mīlam
un mēs tiksim galā.
Jā.
- Laipni lūgta! - Paldies.
- Mīlu tevi, mamm. - Mīlu tevi.
- Es jūs mīlu. - Laimīgi! Mīlu.
- Laimīgu ceļu! - Ak dievs!
Mums būs bērniņš.
Būsim jauni vecvecāki.
Ak dievs! Tik daudzi noturēs mani par māti.
Piekrīti man!
Tik daudzi.
- Labi, visus apzvanīsim! - Nopirkšu beisbola cimdu.
Jaciņa!
Mana sporta zāle nu ir pārāk gejiska.
Tur ir jauna nodarbība "Dupša Gārlenda" -
jātaisa pietupieni pie Džūdijas Gārlendas dziesmām.
- Cik muļķīgi! - A-ha.
Un, to darot, var iedzert.
Jauki. Tā, es piedalos.
Jā, es instagramā atradu savu pilašu treneri,
un viņam tur bija daudz plikas pakaļas.
- Mēs tagad runājam par mani, Kellij. - Atvaino!
Es teicu - atvaino!
- Gribi viņa lietotājvārdu? - Jā. Domā ātrāk, Kellij!
- Sveiki! - Čau!
Tētim ir labi jaunumi.
Darbs apstiprināja ģimenes mājokli manam komandējumam uz Tenesī,
tāpēc mēs visi varam braukt kopā.
Man nebūs jābūt no jums prom trīs mēnešus.
Atvaino! Uz tik ilgu laiku es nevaru braukt, mīļum.
Arī man ir darbs.
- Braien, vai nevari strādāt attālināti? - Protams, varu.
Neesmu bijis birojā mēnešiem. Viņi varētu būt pārcēlušies,
bet pagājis tik ilgs laiks, ka to jautāt būtu dīvaini.
Nesaprotu, kāpēc tu negribi braukt uz Tenesī.
Izklausās pēc piedzīvojuma.
No turienes ir Elviss.
Tur ir barbekjū.
Un citi pārņemti kultūras elementi.
Ei, vai barbekjū mēs nozagām jums?
- Skaidra lieta. - Stulbi.
Klau! Dzīve ir īsa.
Ak dievs, Derek!
Izbeidz to "dzīve ir īsa"!
Es negribu braukt uz Tenesī.
Tur ir pārāk mitrs.
Tas ir tālu.
Un vai zinājāt, ka Memfisa
- ir valsts slepkavību galvaspilsēta? - Tiešām?
Nezinu. Bet, ja ir, es to negribu noskaidrot tā.
Turklāt kur tad es pirkšu drēbes? Walmart?
Ko tu gribi teikt? Manējās nav no Walmart.
- Ko? - Paldies dievam, esi klāt.
Braiens braieno vairāk nekā parasti, un tas ir briesmīgi.
Atskrēju no mirušā tēvoča atvadu pasākuma.
Vēl nebija galā, bet jūs teicāt - steidzami.
- Nav. - Bitīt matos! Es atvainojos.
Es jūs čakarēju, jo pa telefonu izklausījāties dīvaini.
- Kas par lietu? - Es izstāstīšu, kas par lietu.
Metjū tagad ir kārtīgs darbs, un viņš…
no šejienes izvācas.
Jauki. Neticēju, ka viņam tas izdosies.
Arī es ne.
Jā. Remonts vēl nav pilnīgi pabeigts.
Man vajag, lai kāds izlabo dažus Metjū meistardarbus.
Piemēram, ačgārno vannas istabas krānu.
- Bet ūdens ārā nāk. - Nu tas ir bidē.
Man vajag kādu, kas šos darbus pārraudzītu.
Ja tu to vari…
vari dzīvot te bez maksas.
Un kas zina - varbūt līdz laikam, kad būšu gatavs to pārdot,
tu būsi gatavs to nopirkt.
Pēc tā tava lielā, smalkā jaunā darba.
- Nu! Klau… - Vecīt!
Es zinu, ka iepriekš tam nebiji gatavs, un tas…
tas nekas, ja neesi gatavs vēl tagad.
Es tikai gribu, lai zini, ka tas ir vajadzīgs arī man.
Es daudz esmu domājis par savu dzīvi un to, kas gribu būt.
Proti, cilvēks, kas ir atbalsts un palīgs tiem, kurus viņš mīl.
Velns parāvis, D vīrs!
Atnācu, lai saņemtu atzinību, ja viņš piekristu. Nu man tas ir svarīgi.
- Labi, piekrītu. - Aiziet!
- Nāc pie papa! - Jei!
- Jei!
- Es tevi mīlu, vecīt. - Es tevi.
- Paldies, Derek. - Lūdzu.
- Nē, Braien. - Labi, pietiek… Jā.
- Nu taču! - Tas bija man.
- Divdesmit trīs no 25. - Sit tā, it kā tā būtu tev ko nodarījusi.
Man patīk domāt, ka raidu to uz labāku vietu. Tava kārta.
Lieliska doma, puika.
Jā, nospriedu, ka maz laika esam pavadījuši divatā.
Labi. Varbūt būs jāzvana uz NASA.
- Šo es aizlidināšu orbītā. - Labi.
Nu taču, Džimbo!
Mazajā līgā tu siti ātrākas bumbas.
Atceries, ko tev mācīju.
Iedomājies kādu, kurš tev krīt uz nerviem, un iztēlojies viņa seju uz bumbiņas.
Tas bija jaudīgi.
Kā 89. gadā, kad dabūji mājupskrējienu Āpšos.
Tā diena tev tiešām patika, ko?
Kā tad.
Vienas no būtiskajām atmiņām.
Man liekas, ka izlaidums būs būtiskas atmiņas Alisei.
Nu beidz! Nesāksim atkal par to!
Klau, vai tad mums nebija pāris lielisku dienu kopā?
Tā mašīna viņai tiešām patīk.
Man tas šķiet vienreizīgi,
cik dāsns
un sirsnīgs, un jautrs tu vari būt, kad atbrauc ciemos.
Tomēr vienmēr ir sajūta, ka ar vienu kāju esi te un ar otru citur.
Un bērnu tas var ļoti mulsināt.
Bērnam rodas sajūta, ka viņš tev nav tik svarīgs, cik tu viņam.
Ar tādu "papriecājāmies, un viss" viņai nepietiek.
Ar to nepietika man.
Džimij, tava mamma bija tā, kam bija ķēriens
uz vecāku padarīšanas jūtelīgo pusi. Es vienkārši…
- Es darīju, ko varēju. - Zinu. Zinu, ka darīji. Zinu.
Es saprotu. Patiešām, tēt.
Un zinu, ka domā - Alisi tava notīšanās nesatrauks.
Bet zini, ko viņa man nesen teica?
Viņa teica: "Esmu tik priecīga, ka mēs visi būsim kopā."
Tāpēc ka es un tu - mēs esam vienīgie, kas viņai ir.
Ko tu gribētu, lai es tagad daru?
Atcel savu makšķerēšanas braucienu!
Atnāc uz izlaidumu!
Es tāds neesmu, Džimij.
Un, draugs, es pat nevaru izteikt, cik ļoti man nepatīk šī saruna,
tāpēc, ja tev sakāms vēl kas,
saki tūlīt!
Būs labi.
Labi.
Tur pārdod saldējumu.
Nāc! Pacienāšu.
Mums būs bērniņš!
Man prieks par jums,
jūsu nelaulāto dēlu un viņa bērna māti, kas grib būt influencere.
Paldies.
Tik daudz kas ir jāizdara!
Domāju - Villa istaba jāpārveido par bērnistabu,
jo bērniņš te būs visu laiku.
Man jāatrod viņai jauns ārsts
un jauns dzemdību plāns, kurā neparādās vārds "vanna".
Mīļā, es zinu, ka esi satraukta,
bet vai nav mazliet par agru?
Viņi taču nesaprot, ko dara.
Un nākamos piecus gadus to bērnu praktiski audzināsim mēs.
- Ja paveiksies, 10. - Jā.
- Varbūt 20. - Es ceru.
- Kas? - Čārlijs visu laiku
man raksta par Tenesī.
Un nu viņš sūta bēdīgus emodži un sevi, kas rāda bēdīgus emodži.
- Cik mīļi! - Nē, nav smieklīgi.
- Nav. Nav smieklīgi. - Tā ir māksla, Braien.
Es drīkstu negribēt braukt uz Tenesī.
Nu, Braien, varbūt viņš izbeigtu, ja tu saņemtos un viņam izstāstītu, kā ir.
To, kā tiešām jūties.
Piekrītu Gabijai, ka jāizstāsta, kā jūties.
Jā, piekrīti.
Tāpēc ka Gabija ir ģeniāla.
Es negribu audzināt Villa mazuli.
- Muļķe! - Malacis, Gabij!
Atslābstiet! Un es nebaidos
- ne no viena no jums. - Jā.
Man likās - tu priecājies, ka būsi vectēvs.
Jā, bet normāls,
kas mazbērnu satiek pa brīvdienām,
sabaro ar cukuru
un tad vecākiem stāsta, ka UDHS nepastāv.
- Tā, nu, tas pastāv. - Nē.
- Ko? - Tā.
Zinu - visiem ir apnicis, ka runāju par to, ka dzīve ir īsa,
taču tā ir.
Es negribu 90 gadu vecumā
sēdēt šūpuļkrēslā ar šādiem pašiem matiem,
domājot: kaut būtu darījis ko foršu!
Es gribu aizlidot uz citu laika joslu,
un, kad tur tikšu, būs vakardiena.
Gribu aizbraukt uz Vjetnamu.
Gribu ēst augli, kas ož kā dibens.
- Varbūt pamēģini īstu dibenu? - Tas ir pārvērtēts.
Varbūt tev trāpījās slikts.
Klau, es tikai saku:
gribu, lai manas atlikušās dienas būtu piedzīvojumu pilnas.
Man "piedzīvojums" nenozīmē ēst dibena augli,
bet uz priekšu!
Es neliegšu tev darīt neko, kas sagādā tev prieku.
Es negribu braukt viens.
Es gribu braukt ar tevi.
Bet mani tas neaizrauj, mīļum.
Varbūt uzaicini Metjū.
Viņš brauktu uz Vjetnamu. Vai Konors.
- Ei! Vai varu dabūt persiku? - Lūdzu, meitenīt.
Samera noteikti brauktu tev līdzi.
Es nevedīšu viņu uz Vjetnamu.
Nemaz nezināju, ka ir tāda iespēja.
Ja pārdomāsi, esmu gatava braucēja.
Mīļum!
Paldies.
Jā. Redzi, tāpēc mēs melojam.
Kāpēc tu vienmēr izdari
- nejēdzīgākos secinājumus? - Ko?
Ta-dā!
Izlaiduma dienai pagatavoji aplietās auzas.
Jā, nu protams.
- Tev garšoja. - Atsauc atmiņas.
Vakar izmēģināju ar ūdeni.
- Tās bija briesmīgas. - Skaidrs.
Bet šoreiz izmantoju kokosriekstu pienu, un zinu, ka esmu to atkodis.
Jei!
Kā tev tas varēja garšot?
Tas bija drūms laiks.
- Sveiks! - Sveika!
Kas tā par somu?
Atvaino, meitēn!
Kaut kas atgadījās.
Mans čoms uzaicināja mani uz dziļūdens makšķerēšanu.
Žēl, ka netikšu uz ceremoniju, bet es ar tevi ļoti lepojos.
Neuztraucies! Tas būs garlaicīgi.
Kaut es varētu braukt makšķerēt!
Vispār, pag! Vai man zivīm būtu jāpieskaras,
- un vai tās nobeigtos? - "Jā" par abiem.
- Tad es ne. - Skaidrs.
- Ej, lai tētis var ar tevi lepoties. - Jā.
Iešu pārģērbties un paņemt
- cepuri un apmetni. - Labi.
- Tiksimies mašīnā? - Jā, kā tad.
- Atā, vectēv! - Visu labu!
- Mīlu. - Es tevi arī.
- Lai veicas, meitēn! - Paldies.
Redzi? Es teicu, ka viņa neiebildīs.
Visi jau nav tik jūtīgi kā tu.
Paldies, ka uzņēmi. Drīz tiksimies.
Domāju - kad pārcelšos, tevis man pietrūks visvairāk.
Tu runā par mani vai par sendviču?
Tu negribēsi zināt.
Uzmanies, ko Šonam saki, citādi vēl norausies pa purnu.
Viņš to zobu nelabo tīšām,
lai liktu man justies sūdīgi.
Liekas, ka strādāju ar Dafiju Daku.
Dafijs Daks man patīk.
Viņš ir tik dusmīgs, bet zinu: nav mans pienākums sakārtot viņa dzīvi.
- Ko teiksi? - Teikšu: esi pietiekami gudrs,
lai izdomātu to pats.
Labi, Mijagi kungs. Izdomāšu.
Mēs ar Džūliju izbraucam no rīta.
Nepazūdi!
Piezvani man un pastāsti, kas ir Mijagi kungs.
- Uzgaidi! - Ko?
Tiešām domā, ka aizlaidīsies bez apskāviena?
Mēs apskāvāmies pēc tava pēdējā seansa.
Tas bija ārsta un pacienta apskāviens. Nu gribu drauga apskāvienu.
- Beidz kampties! - Labi.
Nu labi.
Nu re!
Apžēliņ! Vienkārši smieklīgi.
Vai nav mīļi?
Salabo savu zobu!
LAIPNI LŪGTI! KRAUNVELIJAS VIDUSSKOLA
- Viss labi? - Uztraucos.
Es arī.
Un man būs tikai jāsēž.
Pirms ejam tur iekšā…
Tava mamma…
Es zinu.
- Viņa mīl… - Es zinu.
Jā.
Ko lai dara?
Ak, meitēn!
Visi uz mums skatīsies mammas dēļ,
tāpēc atstāsim emocijas te, ja?
Tur tikai smaidīsim un rādīsim viens uz otru
- vēsā mierā. - Tiks darīts.
Kas ir šis?
Transparents ar tavu seju bērnībā, bet nezinu, kāpēc tas ir te.
Nekādā gadījumā.
Lūdzu! Tu biji tik smukiņa.
Tēt, es zvēru: ja to pacelsi, es nekad tev nepiedošu.
Nu labi.
- Es tevi mīlu. - Es tevi vairāk. Ejam!
Kails Leisijs.
Alise Lērda.
Vinifreds Latkijs.
Kenets Mārtins.
Diezgan feini, ne?
Bārs ar izlietni, centrālā gaisa kondicionēšana,
un, atšķirībā no baseina namiņa, te ir dažas atsevišķas istabas.
Ko? Tiešām atvedi mani šurp, lai lielītos ar savu jauno, kruto dzīvokli?
Jā.
Bet tas ir mūsu jaunais, krutais dzīvoklis.
Pārvācies šurp, vecīt!
Par brīvu. Nekādu nosacījumu.
Vismaz tik ilgi, līdz atkal ieiesi sliedēs.
Labi - viens nosacījums, jo es noteikti ņemšu lielāko istabu.
Bet es nekādi nebūtu ticis tik tālu bez tevis.
- Nu, ko teiksi, vecīt? - Tu nopietni?
Izskatās, ka jokoju?
- Es piedalos. - Jā!
Lai notiek!
- Šon… - Ei!
- Ar mani sentimentālam nav jābūt. - Aizvedīsi mani pie zobārsta?
Gaidīju, ka to prasīsi, visu dienu.
Braucam tevi salabot, vecīt!
APSVEICAM ALISE, MĒS TEVI MĪLAM!
Nu man būs dzīvokļa biedrs, tāpēc ardievu, kabinets/treniņzāle/putna telpa!
- Kas? - Gribēju nopirkt putnu,
un tā būtu viņa telpa.
Nu tev putna nav un draudzene nevar staigāt apkārt kaila.
Vienalga ir tā vērts. Dažreiz ir jāupurējas to labā, ko mīlam.
Oho, Šon!
Tā tiešām ir.
Man niez mēle pateikt:
"Nu re! Es jau jums teicu." Bez ironijas.
Bet neteikšu.
Tiešām ir, ko padomāt.
- Šon, atnes fotogrāfijas! Ejam! - Jā, kundze.
Lielākoties tas bija domāts tev.
Beidz!
Tu pat neesi gatava paostīt dibena augli kopā ar vīrieti, kurš tevi pārāk mīl.
Tu pat neesi gatavs ar vīru pārcelties, tāpēc ka tev bail no pekankūkas.
Tā ir pārāk lipīga.
Ja nu pēc tam nevarēšu atvērt muti?
Apsveicam!
- Nu, saki runu! - Runu!
- Aiziet! - Labi.
Liels paldies, ka atnācāt.
Es jūs tik ļoti mīlu.
Šis bija tiešām traks laiks,
bet esmu tiešām pateicīga, ka vienmēr esat man blakus.
Pabrīdinu: Pols šīs uzskata par savām atvadām,
tāpēc apskaujieties, kamēr varat.
Nolādēts, Alise!
Mums izdevās. Mēs pabeidzām skolu!
- Kā es tevi mīlu! - Es mīlu tevi.
Arī es jūs mīlu.
- Galīgi nav tavs brīdis. - Tu mūs gandrīz izšķīri, Konor.
Panāc! Es tevi mīlu.
- Lai veicas Konektikutā! - Jā.
Tur dzīvo manējie.
Biju tev parādā augu, kas nav beigts.
- Esmu lepns par tevi. - Ei!
Es par tevi arī,
vadošais pavār!
Smalki.
Kā atvadu dāvana - mans pēdējais rēķins tev nav jāmaksā.
Vispār ir gan. Saskaņā ar Kalifornijas štata likumu man jāsaņem samaksa.
Mums patīk tava kleita.
Mums tā šķiet skaista.
Vai dusmojaties, ka neņēmu jūs līdzi, kad to pirku?
- Varbūt. - Priecīgas neesam.
Varbūt jūs varētu izvēlēties man drēbes braukšanai uz koledžu?
Labi.
- Jā? Labi. - Mēs tevi mīlam.
- Es tevi mīlu. - Es mīlu jūs.
Apsveicu par Alisi.
Paldies.
Neesmu droša, kas ir grūtāk -
būt tam, kurš aizbrauc, vai tam, kurš paliek.
Te jau viņa ir.
- Esmu lepna par tevi. - Paldies.
Pag, neapskausimies, ja tu raudāsi.
Tētis sāk raudāt ik reizi, kad pieeju viņam tuvāk.
Visi jau nav tik jūtīgi kā viņš.
Esmu stiprs vīrs. Es to varu.
Labi.
Neticami, ka jāatvadās arī no tevis.
Vai varam, lūdzu, pabučoties? Tikai šoreiz.
- Labi. - Ko… Ei!
- Labi. Atslābstiet, ja? - Ak dievs! Man gandrīz sirds apstājās.
Man arī.
Nu, kad tā tiešām apstāsies, es tepat būšu.
- Labi, ka pateici. - Jā.
Ak te tu esi.
Uz kurieni rīt brauksim atvadu brokastīs?
Uz to akaju ēstuvi?
Jāsaka "asaī".
Tev viss kārtībā, puika?
Iznācu paelpot svaigu gaisu.
Šis ir emocionāls laiks.
Pirms dažiem mēnešiem,
kad sāku kārtot visas tavas lietas…
Gabija mani brīdināja, ka tu nekad man nepateiksi paldies, lai ko es darītu.
Un es cerēju, ka viņai nav taisnība.
Skaidrs.
Gribi paldies? Dabūsi.
Paldies.
Vai tāpēc tu visu dari? Pateicības dēļ?
Tu tiešām esi augstprātīgs.
- Tu to zini? - Zinu.
Tu gribi, lai visi tevi dievina,
un tev ir pilnīgi vienalga, vai viņi jūtas novērtēti vai ne.
Tu tiešām domā, ka tā ir?
Es nezinu, ko izdarīju aplam, Pol. Vienmēr esmu bijis pieejams tev…
- Jā. - …un taviem pacientiem.
Es biju Pola komanda.
Es biju Pola komanda nepārtraukti.
Tas biju es - Pola komanda.
Es visu esmu darījis tikai tādēļ, lai tu būtu laimīgs.
Jā, es pārgulēju ar Megu…
Nolādēts!
Tu - ko?
Džimij!
Ne jau ar šī vīra meitu.
- Derek! - Man vajadzēja čurāt.
Tev bija jāpaiet garām trim tualetēm, lai tiktu uz tā balkona.
Mums patīk svaigs gaiss.
Ej atpakaļ iekšā!
Labi.
Tu pārgulēji ar Megu.
- Kad? - Pirms kāda laika. Tas neko nenozīmēja.
- Nenozīmēja? - Nē, bija lieliski.
- Bija lieliski? - Pol, tas nav svarīgi.
Tas bija mirklis. Nu viņa atkal ir ar Deivu,
un mums par to nekad vairs nav jārunā.
Tu atdevi praksi Gabijai.
Mēs par to runājām pirms vairākiem gadiem.
Teici, ka tev riebjas ņemties ar papīriem un gribi veltīt laiku tikai pacientiem.
Cilvēki mainās. Tu man pat nepārjautāji, Pol.
- Vai tu būtu to gribējis? - Nē.
Tātad dusmojies uz mani tāpēc,
ka nepiedāvāju tev to, ko tu negribi?
Jā, tā ir.
Man vajadzētu būt tavam cilvēkam.
Esmu bijis tavs cilvēks.
Un tā tu pret mani izturies?
Es neesmu to pelnījis!
- Mierīgāk, puika! - Nē, esmu nikns, Pol!
Un apkaunots.
Man jāuzzina no Megas, ka tu pārcelies.
Tev pat nepietiek pieklājības atnākt, ieskatīties man acīs
un pateikt, ka tu mani pamet.
Paņemsim pauzi!
Man liekas - šīs tavas jūtas
varētu attiekties uz kādu citu.
Nē, domāju - tās attiecas uz jums abiem.
Tagad es saprotu.
Es tev neesmu tik svarīgs, cik tu man.
Tikai jūtos kā muļķis, ka vajadzēja tik ilgu laiku, lai to saprastu.
Klau, es tagad braukšu mājās.
Izbraukšu rīt no rīta desmitos.
Atbrauc atvadīties, kad būsi mierīgāks.
Negribu, ka pēc manas aizbraukšanas tev jānožēlo.
Zini, tik jūtīgs es neesmu, Pol.
Izdzīvošu.
Es gāju pa Memfisu
Gāju desmit pēdas virs Bīlas
Kellij, ja gribi dziedāt līdzi, lūdzu, pielāgojies manai tonalitātei!
Kas notiek?
Mēs ar Satonu braucam tev līdzi uz Tenesī.
Un arī Kellija, ja viņa tiek.
Tiešām?
Jā. Tu esi lieliska.
Un mēs esam pateicīgi, ka mums esi.
Paldies.
Jā. Es nokārtošu, lai tieku.
Lieliski. Atgādini, ka man viņa ik pa laikam jāpaslavē,
citādi viņa var mani nogalināt.
Pag! Jūs tiešām brauksiet?
Mēs upurējamies to labā, ko mīlam.
Un tad mēs to viņiem pieminam un piesaucam katrā strīdā
visu atlikušo mūžu. Vai ne?
- Čau! - Čau!
Es visu pārdomāju.
- Ak vai! - Jā.
Es būšu neiedomājami valdonīga vecāmāte.
Esmu par to sajūsmā,
un tu nekādi mani neapturēsi.
Es zinu.
Bet es arī zinu, ka tev ir vajadzības.
Tiešām?
Man tas nepatīk.
Tāpēc… nopirku tev šīs.
Tas ir nopietni?
Nospriedu, ka mums ir kādi septiņi mēneši, līdz kļūšu traka.
Tad kāpēc lai mēs nebūtu Eiropā?
Tur ir biļetes uz Guinness fabriku Dublinā.
Rezervācija manā mīļākajā restorānā Verbjē.
Un, kad bērniņš būs piedzimis,
mums joprojām varēs būt piedzīvojumi…
laiku pa laikam.
Šis gan sāksies Barselonā.
Jā, bet…
vai izrunāsi to pareizi?
Barselona.
Muy seksīgi.
- Dumiķis. - Gracias, mi amor.
Ei! Mašīna ir klāt.
Labi. Eju.
POLS ROUDSS MANA MAŠĪNA IR KLĀT.
Tulkojusi Inguna Puķīte