Koks mielas kūdikėlis, Brajanai. Iš kur traukei Saton vardą?
Iš Didžiojo baltojo kelio.
Niekada nepagaunu, ką sakai,
- bet jei tu laimingas, ir aš laimingas. - Aš ne itin laimingas.
Dabar nežiūrėkite į jį.
- Jis laukia, kol paklausite kodėl. - Taip.
Kodėl? Todėl, kad Čarlis išvyksta trims mėnesiams,
ir man teks būti vienišu tėčiu.
Didvyriu manęs nevadinkite.
Niekas ir neketino.
Tik pažvelk į šį veidelį.
Tu labai graži.
Tau nereikia lankyti mokyklos ar auginti asmenybės. Nieko.
Ji kur kas mažesnė nei buvo Džimis.
Jo galva buvo tokia didelė, jog jam kaskart ją staiga pasukus,
jį užnešdavo į tą pusę.
Tegu kas nors kitas pasidalina.
Mėgaukis šiuo amžiumi, kol gali, Brajanai.
Jie taip greit užauga.
Negaliu patikėti, kad ji rytoj baigia vidurinę.
Negaliu patikėti, kad jis vis dar apsimeta, jog atvyks.
Žinai, mano tėvas buvo toks pat.
Paviršutiniškas, bet labai žavus.
Jis nebuvo baisus piktadarys,
bet nuolat versdavo jaustis šūdo krūva.
Tu mane supranti.
Taip.
- Bet tu mane spaudi. - Taip.
Gal patausok jėgas Sofi?
Mums nepavyko.
Ne.
Tau viskas gerai?
- Dar ne. - Taip.
Gerai. Taigi, kas nori pradėt pirmas?
Aš. Šonas yra šūdžius.
Stebiuosi, jog jis iš viso atėjo čia,
o ne į kokią kitą prestižiškesnę grupę.
Aš gavau darbą restorane, todėl man teko uždaryti furgoną.
Ir palikai mane ant ledo, kaip paskutinis niekšas.
Eina šikt.
Gerai. Ramiau, čia jums ne Džerio Springerio laida.
- Kieno laida? - Po galais.
Aš esu vyresnė už jus.
Iš esmės, tai buvo psichiškai nesveikų žmonių karnavalas,
kurį žiūrėdavom, kai sirgdavom ir neidavom į mokyklą.
Toksiška ir smurtinė.
Labai jos ilgiuosi.
Chorche,
suprantu, kad pyksti, nes tau atrodo, jog Šonas pasielgė kaip niekšas.
Pakalbėkime apie tavo jausmus, raskime sprendimą.
Žinau, kaip tai išspręsti.
Gerai. Vyručiai, taip problemų mes nesprendžiame.
Nagi, žmogau.
Pakalbėkime.
- Dėjau ant tavęs. - Chorche, nereikia.
Bam!
Kodėl visada dantys?
Neskauda.
Regis, netikras.
Pasirašėte atsakomybės atsisakymo lapus, tiesa?
Visi suaugę mūsų vaikai po vienu stogu.
Esu kupinas dėkingumo.
Mieloji, mes turtingi
meile ir šeima.
Ko Derekas susigraudino?
Jis toks po operacijos.
- Gerai. - Ką galiu pasakyti? Gerai.
Gyvenimas trumpas.
Noriu mėgautis kiekviena akimirka. Visi turėtume tai daryti.
Metju, kuo tu mėgaujiesi?
Mano kedų versliukas neblogai įsisuko.
Susitaupiau nuomai
pas savo draugus Finą, Leo
ir Džeką.
Ir dar keturis nepažįstamus.
Kiek ten miegamųjų?
- Du. - Atsisveikink su saviveikla po kaldra.
Tam mes sugalvojome naują sistemą.
Masturbacijos kalendorius. Geras.
Puikaus bendravimo pavyzdys.
Suprantat, taip kuriamos visuomenės.
- Alisa. - Taip.
Tu netrukus turėsi kuo pasimėgauti.
Išleistuvėmis. Kaip jautiesi?
Pasiruošusi baigti mokyklą.
Nežinau, ar žinot, bet vidurinė man nebuvo kupina geriausių prisiminimų.
Juokauji?
Tu graži, protinga,
visi tave myli…
Dėl mamos.
Vargšė našlaitėlė.
Derekai, ne.
Taip, ji neturi mamos.
Aš laukčiau išleistuvių, bet mano vaikinas atsisako sėst šalia mano mamos.
Ji mane čiupinėja.
Tik vieną kartą. Ji manė, kad pavogei jos veipą.
Ji atitraukė man kelnių užtrauktuką.
- Manau, normalu… - Taip.
…kad ji norėjo geriau tave pažinti.
Susiimk pagaliau.
Pažvelk į Vilą ir net Metju.
Tu esi naujasis Metju.
Šakės tavo prekės ženklui.
Gali vėl apsigyvent antrame aukšte.
Vilo draugė laukiasi.
- Rimtai? - Ką?
Liaukis, broli. Jis mums tai sakė konfidentiškai.
Konfidencialiai.
Taip ir sakiau.
Man jau metas.
Man iš tiesų metas, būčiau pasakiusi tai bet kuriuo atveju.
Pakelkite ranką tie, kurie manė, kad aš būsiu pirma.
Vis dar negaliu patikėti, kad Polas išvyksta.
Polai. Kaip tu, žmogau?
Atėjau pasiimti baltyminį batonėlį.
- Žinoma, bičiuli. - Puiki žinia.
Atsikniskite.
Jis, regis, neliūdi taip, kaip aš.
Taip, man čia trūks seno bambeklio kvapo.
Jo kabinetą galim paversti Polo muziejumi.
Čia lankytųsi mokinių ekskursijos.
„Disney“ galėtų padaryti jo animatroniką.
Jis sakytų, pavyzdžiui: „Štai čia metodikos.
Ir tik taip. Tik taip.“
Polas tau nesakė?
- Ką? - Gerai.
Polas atidavė man šį pastatą, kad čia įkurčiau traumų centrą.
Iš esmės, nuomosiu jį iš jo už dolerį.
Nors ir dolerio turbūt nemokėsiu, nes jis neturi „Venmo“.
Taigi, taip, tiesiog atidavė.
Nebent jis įsigys „Venmo“.
Ko nebus, todėl tikrai bus nemokamai.
- Atidavė tau visą pastatą? - Taip.
- Nerealiai šauniai. - Rimtai?
Mes jau seniai tai aptarėme su Polu. Vadovauti aš visai nenoriu.
Tik noriu turėti kur susitikinėti su pacientais.
Galiu dirbti bet kur.
Iš esmės aš jau dirbu bet kur.
Juk tai tavo svajonė.
Šios vietos laukia išties šaunus naujas etapas.
Ačiū, Džimi.
Rimtai, man tai labai daug reiškia.
Labai, labai daug.
Bet vis tiek pasidarykime animatroninį Polą.
Manau, privalom.
„Am! Kodėl aš lėlė, Džimi?“
Čionai. Labas, Polai.
Negaliu patikėti, jog tai vyksta.
Lyg būčiau nuosavoje multivisatoje.
- Linksmas seneli, čia senelis niurzga. - Kuris yra kuris?
- Manau, žinai. - Man tas pats.
- Rendis. - Polas.
- Ačiū. - Aš jam sakiau,
kiek man padėjai pastaraisiais metais,
todėl, pamaniau, būtų smagu jus supažindinti.
- Pakviesiu tėtį. - Gerai.
- Puikus vaikas. - Geriausias.
Sakė, kad susitikdavai su ja parke už saldainį?
Skamba šiurpiau nei buvo.
Klausyk, turiu pasakyti, kad esu dėkingas už tai,
kad padėjai jai po Tijos mirties.
Aš gailiuosi, kad negalėjau dažniau būt šalia.
Spėju, ir tau nebuvo lengva.
Žinau, kad sunku žinoti, kaip elgtis su sielvartaujančiais žmonėmis.
Taip. Tai…
Yra kaip yra, tiesa?
Jei aš verčiu tave jaustis nepatogiai, gali pakeisti temą.
Ačiū už patarimą.
- Groji gitara? - Ne.
Gerai, 0 : 1.
Čia gražu. Nemaniau, kad už plepalus gerai moka.
Neabejoju, Džimis tai moka.
Iš mamos paveldėjo.
Ji irgi buvo emocionali pleputė.
Tavo sūnus yra puikus specialistas.
Džiugu girdėti.
- Turite baltyminių batonėlių? - Nori?
- Ne. - Žiūrėkite, ką radau.
Sakau, jog užuodžiau oro uosto kvepalus.
Senelis Rendis.
Gabe.
- Mano aukštas puodelis karšto šokolado. - Tai jau tikrai.
O man neleidi vadinti tavęs jokiu šokoladu.
Todėl, jog mėgstu, kai vyresni vyrai vadina mane karšta.
Nesąmonė.
Labas.
Nepamenu nė vieno karto,
jog su tėvu būtume užmezgę emocinį ryšį.
Mano tėvas kartą prisigėrė,
pažadino mane vidury nakties,
užrakino rūsyje ir pasakė, kad padegs namą.
- Gerai, tu laimėjai blogų tėvų žaidime. - Ačiū.
Alisa, regis, juo žavisi.
Taip, žinau.
Ji dar nežino, kad jis ketina palikt ją,
kaip kartą paliko mane.
O tu jam apie tai sakei?
Negali pykti ant žmogaus dėl to, kad jis nekeičia savo elgesio,
jei neišdrįsai pasakyti jam, kaip jautiesi.
Žinau, Polai. Bet kokia prasmė, jei jis nepasikeis?
Žmonės retai kada pasikeičia.
Bet tuomet turėsi teisę ant jų pykti.
Tiek kartų jau buvau pasiruošęs jam tai pasakyti.
Ar aš lepšis?
Klausyk,
mano nuomonę tu žinai.
Turi padaryti tai ne tam, kad jį pakeistum,
o tam, kad nusimestum naštą.
Ši našta sunki.
Šie nuodai kaupiasi ir vieną kartą išeina.
Žinai, jis ir į mano išleistuves neatėjo.
Mano tėvas privertė kautis su šunimi, kuris man įkando.
Štai iš kur tavo „Am!“.
Mes aptarėme visas savo galimybes
ir nusprendėme gimdyti.
Ar jūsų santykiai iš viso rimti?
Ar jūs kartu visam gyvenimui?
Mes dar nepaskelbėme visiems,
bet ji pas mane jau laiko savo kremą nuo egzemos.
Taip. Laikau.
Mes tavęs dar nekvietėme kavos ir į tualetą, Peiton.
Nesuprantu, ką tai reiškia.
Tai priėmimo į šią šeimą simbolis.
Aš čia ateinu K ir T nuolat.
K ir T. Man patinka.
- Samer. - Taip?
Nusivesk Konorą pas savo mamą,
kad jis priprastų prie jos iki išleistuvių.
- Gera mintis. - Ką?
Ji jau turėtų būt pabudusi.
Turi mane ginti.
Kaip tai atsitiko?
Ar jūs nesisaugojote?
Saugojomės.
Tiesiog kažkaip nesuveikė.
Liaukis, bičiuli.
Aš lioviaus gert vaistus, nes jie veikė mano nuotaiką.
Nuo jų tapdavau tikrai pikta.
Nuo kūdikio būsi dar piktesnė.
Ir speneliai sužiedės.
Taps kieti.
Ir bjaurūs visus metus.
Kaip akmenukai.
Mūsų abiejų?
Tik jos vienos.
Noriu pasakyt…
Iš ko gyvensite?
Sporto agentai gerai uždirba.
Taip, bet tu dirbi pašto skyriuj,
kol DI atims tavo darbą.
Aš užsiimčiau mamų tiktoku.
Gaučiau reklamos.
Labai daug kas taip užsidirba.
- Kol DI ims kalbėti tiktoke už mamas. - Liaukis tu su tuo DI.
Jis yra egzistencinė grėsmė, mieloji.
Aš tik noriu pasakyti, kad jums bus sunku.
- Vien gimdymas ko vertas. - Aš dėl to rami,
nes ketinu gimdyti vandenyje be jokių gydytojų.
Skaičiuok.
Vienas.
Du.
Ar ilgai ji skaičiuos?
- Dėl gimdymo vandenyje gal iki šimto. - Keturi. Penki.
Ačiū, kad visai neišprotėjote.
Žinau, viskas chaotiška.
Taip. Neidealu.
Bet mes jus mylim,
ir mes ištversim.
Taip!
- Prašom. - Ačiū.
- Myliu tave, mama. - Myliu tave.
- Myliu jus abu. - Sėkmės. Mylim.
- Važiuokit saugiai. - Dieve mano.
Mes turėsime kūdikį.
Būsime jauni seneliai.
O Dieve. Daugybė žmonių mane laikys mama.
Sutik su manim.
Daugybė žmonių.
- Gerai, eime skambint visiems. - Pasiimsiu beisbolo pirštinę.
Sportinis kostiumas!
Mano sporto salė oficialiai pernelyg gėjiška.
Atsirado nauja treniruotė pavadinimu „Užpakaliukas Garland“,
kur daromi pritūpimai, skambant Džudės Garland dainoms.
Kaip kvaila.
Dar gauni po gėrimą.
Miela. Gerai, užsirašau.
Aš irgi savo pilateso trenerį aptikau instagrame,
ir jis ten gana dažnai apnuogina užpakalį.
- Mes dabar apie mane, Kele. - Atsiprašau.
Aš atsiprašiau.
- Nori jo naudotojo vardo? - Taip. Greičiau, Kele.
- Sveiki. - Labas.
Tėtis turi gerų žinių.
Darbe patvirtino mano prašymą apmokėti man viešbutį šeimai Tenesyje.
Taigi, galim vykti visi kartu.
Man neteks tris mėnesius gyventi be jūsų.
Atleisk. Negaliu tokiam laikui išvykti.
Aš irgi turiu darbą.
- Brajanai, negali dirbti nuotoliu? - Žinoma, galiu.
Kontoroje nebuvau jau kelis mėnesius. Spėju, jie išsikraustė,
bet jei tik dabar paklausiu, atrodys keistai.
Nesuprantu, kodėl nenori vykti į Tenesį.
Neblogas būtų nuotykis.
Elvis ten gimė.
Ten kepa kepsnius.
Ir daro kitus kultūriškai tinkamus dalykus.
Ar mes pavogėme kepsnius iš jūsų?
- Žinoma. - Nekas.
Nagi. Gyvenimas yra trumpas.
O Dieve, Derekai.
Pakaks jau apie tą trumpą gyvenimą.
Aš nenoriu vykti į Tenesį.
Ten pernelyg drėgna.
Toli.
Be to, žinojote, kad Memfis yra
- šalies žmogžudysčių sostinė? - Rimtai?
Nežinau, bet nenoriu sužinoti ten nuvykęs.
Be to, kur pirksiu drabužius? „Walmart“?
Ką nori pasakyti? Mano apranga ne iš „Walmart“.
- Ką? - Ačiū Dievui, atėjai.
Brajanas skundžiasi labiau nei įprastai ir siaubinga tai girdėti.
Atlėkiau iš dėdės laidotuvių.
Jos nesibaigė, bet sakėte, kad skubu.
- Ne. - Eina šikt, atleisk.
Aš pajuokavau, nes pokalbis telefonu buvo labai keistas.
- Kas nutiko? - Aš pasakysiu, kas nutiko.
Metju turi normalų darbą ir jis
išsikrausto iš čia.
Geras. Nemaniau, kad jam pavyks.
Aš irgi.
Taip. Reabilitacija dar nebaigta.
Man reikia, kad kažkas sutaisytų Metju darbą.
Pavyzdžiui, tą apverstą kriauklės čiaupą.
- Vanduo vis tiek bėga. - Dabar tai – bidė.
Man reikia žmogaus, kuris prižiūrėtų darbininkus.
Jei galėtum tai daryti,
gyvenk čia nemokamai.
Ir kas žino, gal kai sumanysiu butą parduoti,
galėsi jį nupirkti.
Gavęs tą savo prestižinį darbą.
- Klausyk… - Biče.
Anksčiau nebuvai pasirengęs, ir tai…
viskas gerai, jei dar nesi.
Tik žinok, kad prašau tai ir dėl savęs.
Daug galvojau apie savo gyvenimą ir tai, kuo noriu būti.
Aš noriu palaikyti man brangius žmones.
Eina šikt, Derekai.
Man buvo smalsu, ar jis sutiks, ir tapo dar įdomiau.
Taip.
- Gerai, sutinku. - Eikš!
Eikš pas tėtušį!
- Myliu tave, žmogau. - Aš tave myliu.
- Ačiū, Derekai. - Visada prašom.
- Ne, Brajanai. - Gerai, pakaks…
- Nagi, žmogau. - Man sakė.
Dvidešimt trys iš 25.
Smogei lyg būtum jo nekentęs.
Mėgstu įsivaizduoti, jog siunčiu jį į geresnį pasaulį. Tavo eilė.
Puiki mintis, vaike.
Mes retai laiką leidžiam dviese.
Gerai. Skambink NASA.
- Šitą pasiųsiu tiesiai į orbitą. - Gerai.
Nagi, Džimbai.
Net Mažojoje lygoje mušdavai stipriau.
Prisimink, kaip tave mokiau.
Prisimink tą, ant kurio pyksti,
ir įsivaizduok jo veidą ant kamuoliuko.
Kaipmat daugiau ugnies.
Kaip tais 1989-aisiais, kai laimėjai pergalę „Barsukams“.
Patinka tau ta diena.
Tikrai taip.
Vienas tų gyvenimo prisiminimų.
Žinai, šios išleistuvės bus vienas tokių gyvenimo prisiminimų Alisai.
Liaukis. Nepradėk iš naujo, ką?
Argi šios dvi dienos nebuvo puikios?
Jai labai patiko automobilis.
Manau, labai gerai,
jog esi toks dosnus,
šiltas ir linksmas, kai atvažiuoji pas mus.
Bet jaučiasi, jog esi nuolat pasiruošęs skrist kažkur kitur.
Ir vaiką tai gali trikdyti.
Jis ima jausti, jog jis nėra toks svarbus tau, kaip tu – jam.
Jai nepakanka vien „pralinksminau ir išvažiavau“.
Man to irgi nepakako.
Džimi, tavo mama nuolat
myždavo ant kulnų dėl visų tų tėvystės jautrumų. Aš tik…
- Aš dariau, ką galėjau. - Žinau. Žinau tai.
Suprantu. Rimtai, tėti.
Ir žinau, kad manai, jog Alisai bus vis vien, kad ją paliksi.
Žinai, ką ji man aną vakarą pasakė?
Sakė: „Aš tokia laiminga, kad visi būsime kartu.“
Nes aš ir tu
esam vieninteliai jos gyvenime.
Ko tu iš manęs čia nori?
Atšauk savo žūklę.
Ateik į išleistuves.
Aš ne toks, Džimi.
Ir negaliu tau nė apsakyti, kaip labai nebenoriu tęsti šio pokalbio,
todėl jei dar turi ką pasakyti,
klok dabar.
Aš pasakiau viską.
Puiku.
Mačiau, čia yra minkštų ledų.
Eime. Pavaišinsiu.
Mes turėsime kūdikį!
Labai džiaugiuosi
dėl tavo nevedusio berniuko ir būsimos instagraminės mamytės.
Ačiū.
Laukia tiek darbo.
Vilo kambarį reikia perdaryti į vaikų kambarį,
nes kūdikis nuolat bus čia.
Turiu susitarti su kitu gydytoju,
nes reikia naujo gimdymo plano, kuriame nėr žodžio „vonia“.
Mieloji, suprantu, džiaugiesi,
bet ar tai ne per anksti?
Ta porelė ničnieko neišmano.
Praktiškai mes auginsime tą vaiką kokius penkerius metus.
- Dešimt, jei pasiseks. - Taip.
- Gal dvidešimt. - Tikiuosi.
- Kas? - Čarlis rašinėja man
dėl Tenesio.
Prisiuntė man liūdnų savo paties jaustukų.
- Kaip miela. - Ne, tai nejuokinga.
- Ne. Nejuokinga. - Jis kuria meną, Brajanai.
Aš turiu teisę nenorėti vykti į Tenesį.
Brajanai, gal jis liausis, jei išdrįsi pasakyti jam tiesą.
Ką iš tiesų jauti.
Sutinku su Gabe dėl tiesos sakymo.
Taip, žinoma.
Nes Gabė yra geniali.
Aš nenoriu auginti Vilo vaiko.
- Kvailiukė. - Šaunuolė, Gabe.
Atvėskite. Aš jūsų nebijau,
- aišku? - Gerai.
Man pasirodė, kad nori būt seneliu.
Noriu, bet įprastu seneliu,
kai susitinki su anūkais savaitgaliais, per atostogas.
Primaitini juos cukrumi
ir sakai tėvams, kad ADS neegzistuoja.
- Egzistuoja. - Ne.
- Ką? - Gerai.
Žinau, kad visiems įgriso mano „gyvenimas trumpas“,
bet jis trumpas.
Sulaukęs 90-ies nenoriu
sėdėt supamoje kėdėje su ta pačia kupeta plaukų
ir gailėtis dėl nepatirtų nuotykių.
Noriu nuskristi į kitą laiko zoną,
kad atskrisčiau į vakar dieną.
Noriu nuvykt į Vietnamą.
Noriu suvalgyt vaisių, kvepiantį šikna.
- Gal paragauk tikros šiknos? - Jie pervertinami.
Gal valgei surūgusį.
Aš tik sakau,
jog noriu likusias man dienas
užpildyti nuotykiais.
Mano nuotykiai nėra šikninių vaisių valgymas,
bet pirmyn.
Aš netrukdysiu daryti tai, kas teikia tau laimės.
Vienas aš nenoriu.
Noriu keliauti su tavim.
Bet man tai neįdomu, mielasis.
Paklausk Metju.
Galbūt jis vyktų į Vietnamą, arba Konoras.
- Galima persiką? - Gaudyk, mergyt.
Samer mielai vyktų.
Jos į Vietnamą aš nesivešiu.
Nemaniau, kad yra toks šansas.
Jei apsigalvosi, aš sutinku.
Mielasis.
Ačiū.
Matai? Štai kodėl mes meluojame.
Kodėl tu nuolat
- darai neteisingas išvadas? - Ką?
Ta da!
Užpylei avižas nakčiai.
Taip.
- Juk tu jas mėgsti. - Primena praeitį.
Vakar pabandžiau avižas užpilti vandeniu.
- Gavosi labai blogai. - Aišku.
Šįkart užpyliau kokosų pienu ir, manau, radau idealų receptą.
Kaip tau galėjo patikti toks maistas?
Tamsūs buvo laikai.
- Labas. - Labas.
Kodėl tu su krepšiu?
Atleisk, vaikeli.
Atsirado reikalų.
Mano bičiulis pakvietė mane į giluminę žūklę.
Atleisk, nedalyvausiu tavo ceremonijoje, bet aš didžiuojuosi tavimi.
Nieko tokio. Praleisi nuobodžią dalį.
Aš irgi mielai pažvejočiau.
Bet palaukit. Ar man tektų liesti žuvį
- ir ar ji mirtų? - Ir tai, ir tai.
- Gerai, tada nenoriu. - Gerai.
- Parodyk, kokia esi šaunuolė. - Gerai.
Einu rengtis
- apsiaustą ir kepurę. - Gerai.
- Lauksiu mašinoje. - Gerai.
- Iki, seneli. - Iki.
- Myliu tave. - Aš irgi tave myliu.
- Sėkmės, vaikeli. - Ačiū.
Matei? Sakiau, kad ji normaliai sureaguos.
Ne visi tokie jautrūs, kaip tu.
Ačiū už susitikimą. Iki greito pasimatymo.
Manau, nuvykęs ten labiausiai ilgėsiuosi tavęs.
Manęs ar mano sumuštinių?
Tu nenori to žinoti.
Žiūrėk, ką sakai Šonui, nes gali gaut į dantis.
Jis nesitaiso danties tyčia,
kad jausčiausi kaltas.
Lyg dirbčiau su Antinu Dafiu.
Man patinka Antinas Dafis.
Jis žiauriai pyksta, bet aš žinau, kad ne aš turiu tvarkyti jo gyvenimą.
- Ką manai? - Manau, kad esi pakankamai protingas
ir pats susitvarkysi.
Gerai, pone Mijagi. Taip ir padarysiu.
Mudu su Džule išvykstame ryt iš ryto.
Palaikykim ryšį.
Paskambink man. Papasakosi, kas tas ponas Mijagis.
- Palauk. - Kas?
Tikrai tikėjaisi išmauti iš miesto manęs neapkabinęs?
Apsikabinom po paskutinės konsultacijos.
Tik kaip psichologas ir pacientas.
Apsikabinkime kaip draugai.
- Neterorizuok manęs apkabinimais. - Gerai.
Tiek to.
Štai taip.
Jėzau. Absurdas.
Argi ne miela?
Susitvarkyk sumautus dantis.
- Kaip tu? - Jaudinuosi.
Aš irgi.
O man tereikės sėdėti.
Gerai, prieš einant…
…tavo mama…
Žinau.
- Jai patinka… - Žinau.
Taip.
Nieko nepadarysi.
Vaikeli.
Visi į mus žiūrės dėl mamos,
todėl paverkime dabar, gerai?
O ten šypsokimės ir rodykime vienas į kitą pirštais
- kaip tikri kietuoliai. - Gerai.
Kas čia?
Kartoninė padidinta tavo vaikiška nuotrauka, bet nežinau, kodėl ji čia.
Jokiu būdu.
Labai prašau. Buvai tokia gražutė.
Tėti, prisiekiu, jei iškelsi šitą, aš tau niekada neatleisiu.
Gerai.
- Aš tave myliu. - Aš tave labiau. Eime.
Kailas Leisis.
Alisa Leird.
Vinifred Lutke.
Kenetas Martinas.
Gražu?
Mini virtuvė, oro kondicionavimo sistema
ir, skirtingai nuo baseino namelio, čia yra du atskiri kambariai.
Ką? Rimtai atsivedei mane čia, kad parodytum savo prašmatnų naują butą?
Taip.
Bet čia ir tavo naujas prašmatnus butas.
Gyvenk, žmogau.
Nuomos nemokėsi. Jokių įsipareigojimų.
Bent jau kol atsistosi ant kojų.
Vis tik vienas minusas – aš pasiimsiu didesnį kambarį.
Be tavęs nebūčiau tiek pasiekęs.
- Tai ką manai, žmogau? - Tu rimtai?
Ar atrodo, kad juokauju?
- Aš už. - Taip!
Varom.
Šonai…
- Tik nesigraudink man čia. - Gali pamėtėti mane pas dantistą?
Jau maniau, niekada nepaprašysi.
Sutvarkykime tave, žmogau.
SVEIKINAME, ALISA MES TAVE MYLIM!
Tenka atsisveikinti su darbo kambariu / sporto sale / paukščio kambariu.
- Kuo? - Ketinau įsigyti paukštį,
čia turėjo būt jo kambarys.
Dabar neturėsi paukščio ir tavo mergina negalės laisvai vaikščiot nuoga.
Vis tiek verta. Kartais tenka aukotis dėl tų, kuriuos myli.
Šonai.
Tikra tiesa.
Net norisi pasakyti:
„Valio. Sakiau jums, šūdžiai“ be jokios ironijos.
Bet nesakysiu.
Verčia susimąstyti.
- Šonai, paimk nuotraukas. Varom. - Klausau, ponia.
Tai buvo skirta tau.
Liaukis.
Negali nė pauostyt šiknos vaisių kartu su tuo, kuris tave tiesiog per daug myli.
O tu atsisakai išvykt kartu su savo vyru tik dėl to, kad bijai pekanų pyrago.
Jis pernelyg lipnus!
O jei nebegalėsiu išsižioti?
Sveikinam!
- Nagi, sakyk kalbą! - Kalbą!
- Sakyk! - Gerai.
Labai ačiū, kad atėjote.
Aš jus labai myliu.
Metas buvo beprotiškas,
bet esu nepaprastai dėkinga, jog esate visi šalia.
Jūsų žiniai, Polas laiko tai ir jo atsisveikinimu,
taigi, apsikabinkite, kol galite.
Prakeikimas, Alisa.
Mums pavyko. Baigėme mokyklą, blemba.
- Aš tave labai myliu. - Aš tave myliu.
Aš irgi jus myliu.
- Čia ne tavo akimirka. - Kartą mūsų vos neišskyrei, Konorai.
Eikš. Myliu tave.
- Sėkmės Konektikute. - Gerai.
Ten gyvena mano žmonės.
Buvau skolingas tau nenuvytusią gėlę.
Didžiuojuosi tavimi.
Aš irgi tavimi didžiuojuosi.
Virėjo pavaduotojas.
Prašmatnu.
Atsisveikinimo proga gali neapmokėti paskutinės mano sąskaitos.
Bet apmokėk. Pagal Kalifornijos įstatymus, turiu būti apmokamas.
Mums patinka tavo suknelė.
Manome, ji graži.
Pykstate, kad neleidau jums manęs vestis suknelės pirkti?
- Gal. - Ne itin džiugu.
Tai gal išrinkite man komplektą išvykimui į koledžą?
Gerai.
- Taip? Gerai. - Mes tave mylim.
- Aš tave myliu. - Aš tave myliu.
Sveikinu dėl Alisos.
Ačiū.
Nesu tikra, kuriam sunkiau.
Tam, kuris išvyksta, ar tam, kuris lieka.
Štai ji.
- Labai didžiuojuosi tavimi. - Ačiū.
Pala, jei apsiverksi, nesikabinkime.
Tėtis verkia kaskart, kai prie jo prieinu.
Ne visi tokie jautrūs kaip jis.
Aš tvirtas. Ištversiu.
Gerai.
Baisu, kad turiu atsisveikint ir su tavim.
Galim bent pasibučiuot, nors kartelį?
- Gerai. - Ką…
- Nusiraminkite abu, gerai? - Dievuliau, vos širdis nesustojo.
Mano irgi.
Kai sustos, aš būsiu čia.
- Gera tai žinoti. - Taip.
Štai kur tu.
Kur eisim ryt atsisveikinimo pusryčių?
Ten, kur tos akajos?
Acai.
Tau viskas gerai, vaike?
Norėjau įkvėpt gryno oro.
Jausmingas metas.
Žinai, prieš kelis mėnesius,
kai ėmiausi tvarkyti tavo reikalų…
Gabė mane įspėjo, kad bet kuriuo atveju nesulauksiu iš tavęs padėkos.
Aš vyliausi, kad galbūt ji klydo.
Gerai.
Nori padėkos? Gausi.
Ačiū.
Ar tam dirbai? Dėl padėkos?
Tu išties arogantiškas,
- žinai? - Žinau.
Tikiesi, kad visi tave dievins,
o tau nusispjaut, ar jie jaučiasi vertinami, ar ne.
Tikrai manai, tai tiesa?
Nesuprantu, ką padariau ne taip, Polai.
Visada tave palaikiau.
- Gerai. - Padėdavau tavo pacientams.
Aš sirgau už Polą.
Sirgau už Polą kiaurą parą.
Aš. Polo komanda.
Viskas, ką dariau, buvo tam, kad tu būtum laimingas.
Taip, permiegojau su Meg…
Velniai rautų.
Ką?
Džimi,
tik ne su jo dukra.
- Derekai! - Turėjau nusičiurkšt.
Pakeliui į šį balkoną praeini tris tualetus!
Mums patinka grynam ore.
Eik į vidų!
Gerai.
Permiegojai su Meg.
- Kada? - Kažkada. Tai nieko nereiškė.
- Nieko nereiškė? - Ne, buvo nuostabu.
- Buvo nuostabu? - Polai, nesvarbu.
Vos kartą, o dabar ji grįžo pas Deivą,
ir daugiau nereikia apie tai kalbėti.
Tu palikai praktiką Gabei.
Mes juk prieš kelis metus apie tai kalbėjome.
Pats sakei, kad nemėgsti popierizmo
ir kad tenori dirbti su pacientais.
Žmonės keičiasi. Tu net nepasitikslinai, Polai.
- Ar dabar būtum norėjęs? - Ne.
Taigi, pyksti ant manęs už tai,
kad nepasiūliau tau to, ko nenori?
Taip, pykstu!
Aš turėjau būt tavo žmogus.
Aš visada buvau tavo žmogus.
O tu taip man atsidėkojai?
Aš to nenusipelniau, blemba!
- Ramiau, vaike. - Ne, aš įsiutęs, Polai!
Ir man gėda.
Apie tai, kad išvyksti, sužinojau iš Meg.
Neturėjai padorumo žvelgdamas man į akis
pasakyti, kad palieki mane.
Atsipūskime trumpai.
Manau, šie jausmai
greičiausiai skirti kitam žmogui.
Ne, manau, jie skirti jums abiem.
Dabar supratau.
Nesu tau toks pat svarbus, kaip tu man.
Jaučiuosi kvailai, jog taip ilgai to nesupratau.
Aš dabar einu namo.
Rytoj išvažiuoju dešimtą valandą.
Ateik atsisveikint, kai galva bus ramesnė.
Nenoriu palikti tau nuoskaudų.
Nesu toks jautrus, Polai.
Aš ištversiu.
Vaikščiojau po Memfį
Vaikščiojau pėsčiomis Šalia Beal gatvės
Kele, jei nori man pritarti, maldauju, daryk tai teisingai.
Kas čia vyksta?
Mes su Saton vykstam kartu su tavim į Tenesį.
Ir Kelė, jei galima.
Rimtai?
Taip. Tu nuostabi.
Mes dėkingi, kad esi su mumis.
Ačiū.
Taip. Aš pasistengsiu.
Puiku. Primink, kad retsykiais duočiau jai cukraus,
nes antraip ji mane nužudys.
Pala, rimtai vyksti kartu?
Mes aukojamės dėl tų, kuriuos mylim.
Tada primename jiems tai kiekvieno barnio metu
visą likusį gyvenimą. Tiesa?
- Labas. - Labas.
Aš čia pagalvojau.
Taip.
Aš būsiu itin kontroliuojanti močiutė.
Labai to laukiu,
ir tu manęs nesulaikysi.
Žinau.
Bet taip pat žinau, kad ir tu turi poreikių.
Tikrai?
Man tai nepatinka.
Taigi, štai ką nupirkau.
Rimtai?
Turim septynis mėnesius iki mano pamišimo.
Tai kodėl nenuvykus į Europą?
Čia bilietai į „Guinness“ gamyklą Dubline.
Taip pat rezervacija į mėgstamiausią mano restoraną Verbjė.
Po to, kai gims kūdikis,
mes taip pat galėsim leistis į nuotykius…
retsykiais.
Ši kelionė prasideda Barselonoje.
Gerai, bet…
gal gali teisingai ištarti?
Barselona.
Muy sexy.
- Kvailiukas. - Gracias, mi amor.
Mašina jau atvažiavo.
Gerai. Ateinu.
POLAS ROUDSAS MANO MAŠINA JAU ČIA.
Paplūdimio rankšluostis džiūsta
Ar su 1988-ųjų fordu Primenu tau tavo tėtį?
Labradoras keleivio vietoje
Smėlis iš tavo plaukų Byra man į akis
Kaltas paplūdimys Suaugę vyrai neverkia
Ar pameni Nudrenktą sofą rūsyje?
Aš dainuodavau meilės dainas O tu pasakodavai man
Kaip tavo mama pabėgo Užstačiusi žiedą
Aš prisimenu Aš prisimenu viską
Abejingumą pabaigoje
Maldavai mane likti Iki aušros
Keisti žodžiai išsprūdo
Iš suaugusio vyro burnos Kai jis jautėsi palūžęs
Nuotraukos ir bėgantis laikas
Tu taip šypsaisi Tik kai geri
Nenoriu prisimint Bet prisimenu
Kiekvieną akimirką Praleistą su tavim
Išvertė Egidija Namavičė