To je hezký miminko, Briane. Kde jste vzali jméno Sutton?
Pod světly ramp.
Nikdy nevím, o čem mluvíš,
- ale vypadáš šťastně, tak dobrý. - To nejsem.
Nikdo se na něj nekoukejte.
- Čeká otázku „proč“. - Jo.
Proč? Protože Charlie bude tři měsíce pryč a já budu svobodný otec.
- Hrdino mi neříkejte. - Však neříkáme.
Vidíš tu tvářičku?
Jsi krásná.
Nemusíš chodit do školy, rozvíjet svoji osobnost, nic.
Je mnohem menší, než byl Jimmy.
Měl až do desíti let tak velkou hlavu, že když se prudce otočil, tak přepadl.
Řekněte někdo něco.
Užij si to, dokud to jde, Briane. Rostou rychle.
Nechápu, že ty zítra končíš střední školu.
On pořád předstírá, že přijde.
Já měla taky takovýho tátu.
Byl povrchní, ale okouzlující.
Takže nebyl přímo zlej, ale stejně ses pořád cítil děsně.
Takže mě chápeš.
To víš, že jo.
- Ale mačkáš mě. - Jo.
Neschováme si to pro Sofi?
Neklaplo nám to.
To ne.
Už dobrý?
- Ještě ne. - Dobře.
Fajn. Tak kdo chce začít?
Já začnu. Sean je svině.
Divím se, že přišel.
Že si nenašel fajnovější podpůrnou skupinu.
Vzal jsem práci v restauraci, takže zruším food truck.
A odkopne mě jako kus hadru.
Ty vole.
Kroť se. Nejsme v Jerry Springer Show.
- V čem? - Ježíši, zapomínám, že jsem starší.
Byla to přehlídka duševně nemocných lidí. Koukali jsme na to,
když jsme marodili a nešli do školy.
Bylo to toxický a násilný.
A moc mi to chybí.
Jorge, chápu, že tě Seanovo zdánlivě hnusný chování naštvalo.
Probereme tvoje pocity a vyřešíme to?
Vím, jak to vyřešit.
Hele, kluci, takhle problémy neřešíme.
No tak, kámo.
Promluvme si.
- Naser si. - Jorge, nedělej to.
- Proč to vždycky odnesou zuby? - Nebolí to.
- Je falešnej. - Podepsali jste zproštění odpovědnosti?
Všechny naše dospělý děti pod jednou střechou.
Naplňuje mě vděčnost.
Zlato, jsme bohatí.
Máme lásku a rodinu.
- Proč je Derek tak naměkko? - Chová se tak od té operace.
Co na to říct?
Život je krátkej. Užiju si každou chvíli. To bychom měli všichni.
Matthewe, co si užíváš ty?
Ty moje boty se prodávají dost dobře.
Našetřil jsem si na vlastní bydlení s kámošema Finnem a Leem.
A Jackem.
A čtyřma neznámýma.
Kolik máte ložnic?
- Dvě. - To už si jen tak nezahoníš.
Na to jsme vymysleli systém.
Rozvrh honění. Hezky.
Ukázka kvalitní komunikace. Na tom stojí celý společenství.
- Alice. - No?
Tebe čeká velká chvíle. Konec střední školy. Jak se cítíš?
Ať už je po všem.
Možná to nevíte, ale nebylo to moje nejlepší období.
Děláš si srandu? Jsi sexy, chytrá, všichni tě mají rádi…
Kvůli tvojí mámě.
Nebohé dítě bez matky.
Dereku, ne.
Jo, ona nemá mámu.
Já bych se těšila, ale přítel nechce sedět vedle mé mámy.
Ona prostě trochu osahává lidi.
- Stalo se to jednou. Hledala cigaretu. - Rozepla mi zip.
- Je pochopitelný… - Jo.
…že tě chtěla líp poznat.
Vzpamatuj se. Koukni na Willa, a dokonce na Matthewa.
Jsi novej Matthew.
To vůbec není sexy.
- Můžeš bydlet nahoře. - Willova holka je v tom.
- Jako fakt? - Co?
No tak. Řekl nám to skromně.
- Soukromě. - Vždyť to říkám.
Už půjdu.
Vážně musím. Řekla bych to tak jako tak.
Kdo si myslel, že první budu já?
Nevěřím, že Paul odjede.
- Paule, jak to jde? - Jdu si pro proteinovou tyčinku.
- No jasně. - Skvělá zpráva.
Dejte mi pokoj.
- Ty jo. - Není vůbec tak smutnej jako já.
Jo, nevrlej stařík mi tady bude chybět.
Uděláme tady Paulovo muzeum.
Bude se sem jezdit na školní výlety. Disney udělá robotickýho Paula.
Bude říkat: „Zde vidíte nástroje.“
A „rajtovat, rajtovat“.
Prosím tě, Paul ti to neřekl?
- Co? - Aha.
No, Paul mi tu budovu v podstatě dal, abych tu založila svoje krizový centrum.
Vlastně si ji od něj pronajmu. Asi za dolar.
Ale platit nebudu, on nemá Venmo. Takže jo, vlastně zadarmo.
Dokud si nezaloží Venmo. Což neudělá, takže zadarmo.
- Dal ti ji celou? - Jo.
- To je úžasný. - Fakt?
S Paulem jsme to před lety řešili. Já podnikat nechci.
Chci se jen scházet s pacienty.
To můžu kdekoliv.
Vlastně to už dělám.
Je to tvůj sen.
Bude to hezká další kapitola tohohle místa.
Děkuju, Jimmy.
Fakt to pro mě moc znamená.
Opravdu moc.
- Toho robota ale pořídíme, jo? - Budeme muset.
„Uf. Proč jsem loutka, Jimmy?“
Tudy. Ahoj, Paule.
To není možný. Jsem ve svým multiverzu.
- Veselej děda, nevrlej děda. - Kdo je kdo?
- Ty víš. - Já beru cokoliv.
- Randy. - Paul.
- Díky. - Řekla jsem mu, jak moc jsi mi pomáhal.
Napadlo mě, že byste se mohli seznámit.
- Jdu pro tátu. - Dobře.
- Skvělá holka. - Nejlepší.
Prý jste se scházeli v parku a nosila vám sladkosti?
Ale bez úchylností.
Musím říct, že jsem vám vděčnej za to, že jste tu pro ni po Tiině smrti byl.
Lituju, že jsem sem nemohl jezdit častěji.
Určitě to pro vás taky bylo těžké.
Člověk neví, jak jednat s lidmi, kteří truchlí.
Jo. To…
No, nedá se nic dělat, ne?
Jestli jste ze mě nervózní, změňte téma.
Díky za radu.
- Hrajete na kytaru? - Ne.
Dobře. To se nepovedlo.
Máte to tady pěkný. Já netušil, že pokec tolik vynáší.
Jimmymu to určitě jde.
Má to po mámě.
Byla taky přecitlivělá a ukecaná.
Váš syn je výborný terapeut.
To rád slyším.
- Máte proteinový tyčinky. - Dáte si?
- Ne. - Hele, koho mám.
Já si říkala, že cítím kolínskou z letiště.
Děda Randy.
- Gaby, můj šálek sladké čokolády. - Přesně tak.
- Já to říkat nesměl. - Od starších ráda slyším, že jsem sladká.
Kecy.
TERAPIE PRAVDOU
Ahoj.
Nepamatuju si, že bych si někdy
s tátou po emoční stránce rozuměl.
Můj táta se jednou opil,
vzbudil mě uprostřed noci,
zamkl mě ve sklepě a řekl, že podpálí dům.
- Vyhráls, měls hrošího tátu. - Děkuju.
Zdá se, že ho Alice má ráda.
No jo.
Ona netuší, že chce zmizet stejně, jako to dělal kdysi mně.
Mluvil jsi s ním o tom někdy?
Nemůžeš se zlobit, že svoje chování nezměnil,
když ses mu neodvážil říct, co cítíš.
Já vím, Paule. Ale proč, když už se nezmění?
Lidi se změní málokdy, ale můžeš ho sjet a nepárat se s ním.
Už mockrát jsem to měl na jazyku.
- Jsem slaboch? - Ano.
Hele,
můj názor znáš.
Účelem není ho změnit.
Ale aby ty sis ulevil.
Je to těžký břemeno
a takový toxický myšlenky nakonec obvykle musí ven.
Na oslavu mé maturity taky nepřišel.
Můj táta mě nechal bojovat se psem a ten mě kousl.
Od té doby říkáš to „uf“.
Zvážili jsme všechny možnosti
a to dítě si necháme.
Myslíte ten svůj vztah vůbec vážně?
Chcete spolu být navždy?
Ještě to není oficiální, ale má u mě krém na ekzém.
Jo. To je pravda.
Ještě jsi u nás nebyla na kafe a záchod, Peyton.
Nevím, co to je.
Tím tě symbolicky přijmou do rodiny.
- Já na „kázetko“ chodím furt. - Kázetko. To se mi líbí.
- Summer. - Ano?
Vezmeš Connora za svojí mámou, aby si na ni před tou oslavou zvykl?
- Co? - Dobrej nápad. Máma už bude při smyslech.
Ty mě máš chránit.
Jak se to stalo?
Nedali jste si pozor?
Dali.
Akorát se to nepovedlo.
Ale no tak, kamaráde.
Prášky už neberu, ovlivňovaly mi náladu.
- Bývala jsem zlá. - S dítětem budeš ještě horší.
A popraskají ti bradavky.
Budou tvrdý a nechutný celej rok.
Jako kamínky.
U nás obou?
U jednoho z vás.
No…
Jak to dítě chcete živit?
Sportovní agenti jsou dobře placení.
Jo, ale ty děláš v kanclu. Zatím, než ti práci vezme AI.
Já si založím tiktok. A seženu spolupráci.
Tak si vydělává plno lidí.
- Dokud to nepřevezme AI. - Přestaň říkat AI.
Je to existenční hrozba.
Chci, abyste pochopili, jak to bude těžký.
- Už samotnej porod. - Toho se nebojím.
Plánuju totiž přirozený domácí porod do vody.
Počítej.
Raz.
Dva.
Do kolika bude počítat?
- Za porod do vody nejspíš do sta. - Čtyři, pět.
Tak díky, že nevyšilujete. Vím, že je to průšvih.
Jo. Ideální to není.
Ale máme vás rádi a zvládneme to.
Jo!
- Není zač. - Děkujeme.
- Mám tě rád. - Já tebe.
- Mám vás rád. - Opatrujte se.
- Dobře dojeďte. - Bože.
Budeme mít miminko!
Budeme mladí prarodiče.
Ty bláho, spousta lidí mě bude mít za jeho mámu.
- Musíš souhlasit. - Spousta lidí.
- Jdeme všem zavolat. - Pořídím rukavici na baseball.
Teplákovka!
Moje posilka je moc teploušská.
Nabízejí lekce „Zadky s Garland“, kde děláš dřepy na písničky Judy Garland.
Blbost.
A může se u toho pít.
Hezký. Tam půjdu.
Na instagramu je můj instruktor pilates a zadků tam ukazuje dost.
- Teď se bavíme o mně, Kellie. - Promiň.
Omluvila jsem se.
- Chceš jeho nick? - Jo. Zapni mozek.
- Ahoj. - Ahoj.
Táta má dobrou zprávu.
Schválili mi žádost o rodinný ubytování v Tennessee.
Takže tam můžeme jet společně.
Nemusím být tři měsíce bez vás dvou.
Promiň. Na tak dlouho odjet nemůžu.
Já taky chodím do práce.
- Nemůžeš pracovat na dálku? - Jasně že jo.
V práci jsem nebyl měsíce. Možná se stěhovali, ale ptát se je blbý.
Proč nechceš do Tennessee?
Bude to dobrodružství.
Narodil se tam Elvis. Mají rádi grilování.
A jiný ukradený věci.
Cože, grilování máme od vás?
- Jasně. - Safra.
No tak. Život je krátkej.
Proboha, Dereku. Už toho s tím životem nech.
Já do Tennessee nechci.
Je tam moc vlhko. Je to daleko.
A víte, že Memphis
- je město s nejvíce vraždami? - Fakt?
Nevím, ale nechci to zjistit až tam. A oblečení bych kupoval ve Walmartu?
Co tím chceš říct? Já tam nenakupuju.
- Co? - Díkybohu, že jdeš.
Brian brianuje víc než obvykle. Hrůza.
Odešel jsem ze strejdova pohřbu. Říkali jste, že je to naléhavý.
- Není. - Šmankote, promiň.
Dělám si prdel, protože jste zněli fakt divně.
- Co se stalo? - To ti hned povím.
Matthew má práci na plnej úvazek
a uvolní to tady.
Ty jo. Hezky. To jsem u něj nečekal.
Já taky ne.
Jo. Ale ještě není hotová rekonstrukce.
Někdo musí opravit, co tady Matthew natropil.
Třeba kohoutek v koupelně, co míří nahoru.
- Voda teče. - Je z toho bidet.
Někdo prostě musí dohlížet na opravy.
Kdybys mohl ty…
můžeš tady bydlet zadarmo. A kdoví? Až to budu chtít prodat,
třeba budeš připravenej to koupit. Když budeš mít tu nóbl práci.
- No. Hele. - Kámo.
Vím, žes na to předtím nebyl připravenej,
a nevadí, jestli pořád ještě nejsi.
Jenom ti chci říct, že to je výhodný i pro mě.
Dost jsem přemýšlel o životě a o tom, kým chci být.
Chci lidi, který mám rád, podporovat a pomáhat jim.
Ty kráso, Déčko.
- Já chtěl zásluhy, a teď to prožívám. - Jo.
- Jsem pro. - Jo!
- Hezky pěkně! - Hurá!
- Jo! - Jo!
- Mám tě rád. - Já tebe.
- Díky. - Není zač.
- Ne, Briane. - To stačí.
- Hej. - To bylo na mě.
Třiadvacet z 25.
Vybíjíš si zlost?
Představuju si, že míčkům prokazuju službu. Teď ty.
Byl to bezva nápad.
Jo, dlouho jsme spolu nic nepodnikli.
Fajn. Radši zavolej do NASA.
- Pošlu ho na orbitu. - Jo.
No tak, Jimbo.
I v Little League jsi odpaloval líp.
Víš, co jsem tě učil.
Představ si na míčku obličej někoho, kdo tě vysírá.
To byla rána.
Jako v roce 1989, když jsi vyhrál s Badgers.
- Ten den se ti líbil, co? - To jo.
Je to jedna z mých klíčových vzpomínek.
Myslím, že oslava maturity bude klíčová pro Alici.
No tak, k tomu se vracet nechci.
Nestrávili jsme spolu skvělých pár dní?
To auto ji nadchlo.
Podle mě je úžasný,
jak štědrej,
milej a zábavnej umíš být, když přijedeš.
Ale zároveň mám pocit, že tady jsi jen napůl.
Pro dítě to může být matoucí.
Může mít pocit, že pro tebe není tak důležitá jako ty pro ni.
Tahle trocha zábavy jí nestačí.
Nestačila ani mně.
Jimmy, tvoje máma vždycky byla ta, co měla talent
na citovej aspekt rodičovství. Já jen…
- Dělal jsem, co jsem mohl. - Já vím.
Já to chápu. Fakt, tati.
A určitě si myslíš, že Alici tvůj odjezd nebude vadit.
Ale víš, co mi nedávno řekla?
Řekla: „Jsem šťastná, že budeme pohromadě.“
Protože ona má…
jen nás dva.
Co chceš, abych udělal?
Nejezdi na ty ryby.
Přijď na tu oslavu.
Takovej já nejsem, Jimmy.
A ani nevíš, jak moc chci tenhle rozhovor ukončit,
takže jestli chceš ještě něco říct, sem s tím.
Už nic.
Dobře.
Mají točenou zmrzlinu.
Pojď. Zvu tě.
Budeme mít miminko!
Přeju to vám,
vašemu svobodnýmu synovi i budoucí instamatce toho dítěte.
Děkujeme.
Čeká nás spoustu práce.
Z Willova pokoje uděláme pokojíček,
protože tu miminko bude pořád.
Jí musím najít novou doktorku a sestavit porodní plán beze slova „vana“.
Zlato, vím, že máš radost, ale není to trochu předčasný?
Oni nevědí, co dělají.
A příštích pět let to dítě budeme vychovávat my.
- Snad deset. - Jo.
- Spíš 20. - Snad.
- Co je? - Charlie mi píše o Tennessee.
Teď mi posílá smutný smajlíky a sám sebe jako smutnýho smajlíka.
- To je něco. - Není to vtipný.
- Není. - To je umění, Briane.
Mám právo být proti Tennessee.
No, možná přestane, když se odvážíš mu říct pravdu.
Jak se cítíš.
Souhlasím s Gaby. Řekni mu, co cítíš.
Jo.
- Gaby je génius. - Já to dítě vychovávat nechci.
- Trdlo. - Dobře ty, Gaby.
- Klídek. Nebojím se ani jednoho z vás. - Jo.
Já myslela, že chceš být děda.
To jo, ale nějakej normální.
Vídat je o víkendu a o svátcích, nakrmit je cukrem
a říct jejich rodičům, že ADHD neexistuje.
- Existuje. - Ne.
- Co? - Tak.
Vím, že s tím, že je život krátkej, všechny štvu, ale je to tak.
Nechci v 90 letech sedět s parádní kšticí v houpacím křesle a litovat,
že jsem si neužíval.
Chci letět do jinýho časovýho pásma, a až tam budu, bude zas včerejšek.
Chci do Vietnamu.
Chci jíst ovoce, který smrdí jako zadek.
- Co pravej zadek? - Přeceňuje se.
Neměls nějakej špatnej? Hele, jenom říkám,
že chci zbytek svých dní naplnit dobrodružstvím.
U mě dobrodružství nespočívá v jezení zadkovýho ovoce.
Ale klidně jeď.
Nebránila bych ti v ničem, co tě udělá šťastným.
Sám jet nechci.
Chci jet s tebou.
Ale mě tohle nebere, zlato.
Zeptej se Matthewa. Ten by do Vietnamu jel. Nebo Connor.
- Můžu si dát broskev? - Na, holčičko.
- Summer by jela určitě. - Přece s ní nepojedu do Vietnamu.
Nevěděla jsem, že to je ve hře.
Když změníte názor, jsem určitě pro.
Zlato.
Tak ti děkuju.
Jo. Víš, proto lidi lžou.
- Proč děláš tak blbý závěry? - Co?
- Tadá! - Namočil jsi vločky na den oslavy.
- No jasně, máš je nejradši. - Mám déjà vu.
Včera jsem to testoval s vodou.
- Byl to hnus. - Aha.
Tentokrát jsem použil kokosový mlíko a asi jsem na to přišel.
Jupí!
- Jaks to mohla mít ráda? - Bylo to temný období.
- Ahoj. - Ahoj.
Co ta taška?
Promiň, holka. Něco se naskytlo.
Kámoš mě pozval na ryby na moře.
Mrzí mě, že nebudu na ceremoniálu, ale jsem na tebe moc hrdej.
To nic, stejně to bude nuda. Taky bych jela na ryby.
Počkat. Musela bych na ryby sahat
- a umíraly by? - Ano a ano.
- Tak to nic. - Jo.
- Tak udělej radost tátovi. - Jo.
- Jdu si pro oblečení, čepici a talár. - Jo.
- Počkáš v autě? - Jasně.
- Ahoj, dědo. - Ahoj.
- Mám tě ráda. - Já tebe taky.
- Zlom vaz, holka. - Děkuju.
Vidíš? Já ti říkal, že to vezme v klidu.
Každej není tak citlivej jako ty.
Fajn návštěva. Tak zatím.
Až se odstěhuju, budeš mi nejvíc chybět ty.
Myslíš mě, nebo ten sendvič?
To nechceš vědět.
Bacha, co Seanovi říkáte, aby vás nepraštil.
Na truc si ten zub nespraví, abych měl výčitky.
Je to jak s kačerem Daffym.
Toho mám rád.
Zlobí se, ale já mu život do pořádku dávat nemusím.
- Co myslíš ty? - Jsi dost chytrej, abys to vyřešil sám.
Dobře, pane Mijagi. Vyřeším si to.
S Julií ráno odjíždíme.
Budeme v kontaktu.
Zavolej a řekni mi, kdo je ten pan Mijagi.
- Počkej. - Co je?
Myslel sis, že odjedeš bez obejmutí?
Objímali jsme se po terapii.
Jako doktor a pacient. Teď chci objetí s kámošem.
- S tím objímáním to přeháníš. - Dobře.
Fajn.
A je to.
Ježíši. To je směšný.
No není to hezký?
Nech si ten blbej zub spravit.
VÍTÁ VÁS STŘEDNÍ ŠKOLA CROWN VALLEY
- Dobrý? - Jsem nervózní.
Já taky.
A to budu jen sedět.
Než tam půjdeme…
- Tvoje máma… - Já vím.
- Měla tě… - Já vím.
Jo.
Co se dá dělat?
Holka moje.
Všichni nás kvůli mámě budou pozorovat,
tak si tu dojemnou chvilku užijeme teď, jo?
Tam se budeme jen usmívat a ukazovat na sebe.
- Pohoda. - Jasně.
Co to je?
Tvoje fotka z dětství, ale nevím, proč tu je.
- Ani omylem. - Prosím. Bylas roztomilá.
Tati, jestli to vytáhneš, nikdy ti neodpustím.
Dobře.
- Mám tě ráda. - Já tebe víc. Pojďme.
Kyle Lacey.
Alice Lairdová.
Winnifred Lutkeová.
Kenneth Martin.
Parádní, co?
Je tu bar s dřezem, ústřední klimatizace
a na rozdíl od domku u bazénu mám víc samostatných pokojů.
Tys mě sem vzal, aby ses pochlubil hustým novým bydlením?
Jo.
Ale je to naše hustý nový bydlení.
Nastěhuj se ke mně.
Bez nájmu. Bez podmínek.
Aspoň než se postavíš na nohy.
Jednu podmínku mám. Budu mít ten větší pokoj.
Ale bez tebe bych to tak daleko nedotáhl.
- Tak co ty na to? - To myslíš vážně?
Vypadám, že žertuju?
- Počítej se mnou. - Jo!
Paráda.
- Seane… - Hele.
- Ne že se začneš dojímat. - Hodíš mě k zubaři?
Na to jsem čekal celej den.
Dáme tě do pořádku.
GRATULUJEME, MÁME TĚ RÁDI!
Mám spolubydlícího, tak sbohem, kancle, posilko a ptačí pokoji.
- Co? - Chtěl jsem si koupit ptáka a mít ho tam.
Budeš bez ptáka a tvá holka doma nemůže chodit nahá.
Stojí to za to. Občas pro svý blízký musíš něco obětovat.
Ty jo, Seane. Máš úplnou pravdu.
Skoro mám chuť říct:
„Oujé. Já vám to říkala.“ Bez ironie. Ale neřeknu to.
Člověka to nutí k zamyšlení.
- Seane, vem ty fotky. Pojď. - Jo.
To myslela hlavně na tebe.
Prosím tě.
Ani nechceš čichat zadkový ovoce s tím, kdo tě miluje.
Ty se nepřestěhuješ s manželem, protože se bojíš pekanovýho koláče.
Je moc lepivej! Co když už pak neotevřu pusu?
Gratulujeme!
- My chceme proslov! - Jo!
- Šup! - Tak jo. Díky, že jste přišli.
Mám vás moc ráda.
Celý to bylo fakt šílený,
ale jsem vděčná, že vás vždycky mám po svým boku.
Pozor. Paul to bere jako svoji rozlučku, tak se s ním včas obejměte.
Sakra, Alice.
My to dokázaly. Máme maturitu, ty vole.
- Mám tě moc ráda. - Já tebe.
Já vás taky.
- Teď ne. - Málem jsi nás rozeštval.
Pojď sem. Mám tě ráda.
- Užij si Connecticut. - Jo.
Mám ho rád.
Dlužil jsem ti živou kytku.
- Jsem na tebe hrdej. - Jé.
Já na tebe taky.
Zástupce šéfkuchaře. To je slušný.
Mám dárek. Nemusíš platit poslední fakturu.
Vlastně musíš. Podle zákona musím dostat zaplaceno.
- Líbí se nám tvoje šaty. - Jsou hezký.
Zlobíte se, že jsem si je vybrala sama?
- Možná. - Je to nic moc.
Vyberete mi outfit na odjezd na vejšku?
Fajn.
- Jo? Fajn. - Máme tě rády.
- Mám tě ráda. - Já vás taky.
Gratuluju k Alici.
Díky.
Nevím, co je těžší. Jestli být ten, co odjíždí, nebo ten, co zůstává.
Tady je.
- Jsem na tebe hrdá. - Děkuju.
Žádný objímání, jestli budeš brečet. Táta brečí, kdykoliv se přiblížím.
Všichni nejsou citliví jako on.
Já jsem drsňák. Ustojím to.
Tak jo.
Musím se rozloučit i s tebou?
Nemůžeme se políbit aspoň jednou?
- Tak jo. - Co… hej!
- Uklidněte se. - Málem se mi zastavilo srdce.
Mně taky.
Až se zastaví, víš, kde mě hledat.
- Dobrý vědět. - Jo.
Tady jsi.
Kam zítra půjdeme na tu snídani na rozloučenou?
- Tam, kde mají tu akáju? - Vyslovuje se to „asají“.
Není ti nic?
Šel jsem na vzduch.
Je to období plné emocí.
Před pár měsíci, když jsem se ti o všechno začal starat…
mě Gaby varovala, že se od tebe nikdy nedočkám vděčnosti.
Doufal jsem, že se plete.
Aha.
Mám ti poděkovat? Tak jo.
Díky.
Proto děláš, co děláš? Kvůli díkům?
- Jsi neskutečně arogantní, víš to? - Jo.
Od všech čekáš, že tě budou uctívat,
a je ti jedno, jestli se oni cítí docenění.
Vážně si to myslíš?
Nevím, co jsem pokazil, Paule.
Pomáhal jsem ti.
- Jo. - I tvým pacientům.
Byl jsem v Paulově týmu. Byl jsem v něm 24 hodin denně.
Já. V Paulově týmu.
Dělal jsem všechno proto, abys byl spokojenej.
Sice jsem se vyspal s Meg…
Do prdele.
Cože jsi?
Jimmy!
Snad ne s jeho dcerou.
- Dereku! - Byl jsem čůrat.
Cestou na balkon jsi prošel kolem tří záchodů!
- My rádi čerstvý vzduch. - Běž dovnitř!
No jo.
Ty ses vyspal s Meg.
- Kdy? - Onehdy. O nic nešlo.
- O nic? - Bylo to super.
- Super? - Paule, to je fuk.
Byl to úlet, už je zase s Davem a nemusíme o tom už nikdy mluvit.
Kliniku jsi dal Gaby.
Před lety jsme o tom mluvili.
Říkals, že nesnášíš papírování a chceš se jen vídat s pacienty.
Lidi se mění. Ani ses mě nezeptal, Paule.
- Ty bys ji chtěl? - Ne.
Takže se na mě zlobíš, že jsem ti nenabídl něco, co nechceš?
Přesně tak!
Měl bych být tvůj člověk.
Byl jsem tvůj člověk. A ty se ke mně zachováš takhle?
To si sakra nezasloužím!
- V klidu. - Ne, já zuřím, Paule!
A je mi trapně. Proč mi o tom stěhování musela říct Meg?
Nemáš tu slušnost, aby ses mi podíval do očí
a řekl mi, že mě opustíš.
Nechme toho.
Myslím, že to, co cítíš,
se možná týká někoho jiného.
Ne, týká se to vás obou.
Už to chápu. Nejsem pro tebe tak důležitej jako ty pro mě.
Stydím se, že mi to došlo až teď.
Už půjdu domů. Odjíždím zítra ráno v deset.
Přijď se rozloučit, až ti vychladne hlava.
Nechci odjet a nechat tě trápit se výčitkama.
Zas tak citlivej nejsem, Paule.
Já to přežiju.
Šel jsem po Memphisu.
Vznášel jsem se tři metry nad ulicí Beale.
Kellie, jestli chceš harmonizovat, tak ve správný tónině.
Co se děje?
Já a Sutton s tebou pojedeme do Tennessee.
Kellie taky, jestli může.
Vážně?
Jo. Jsi skvělá.
Jsme moc rádi, že tě máme.
Děkuju.
Jo. Nějak si to zařídím.
Super. Připomeň mi, že ji mám občas potěšit, aby mě nezabila.
- Počkej, fakt chceš jet taky? - Pro svý blízký musíme něco obětovat.
A pak to budeme vytahovat ve všech hádkách
až do konce života. Viď?
- Ahoj. - Ahoj.
Přemýšlela jsem.
Jo.
Budu neskutečně pánovitá babička.
Moc se na to těším a nemáš mi v tom jak zabránit.
Já vím.
Zároveň vím, že máš svoje potřeby.
Fakt?
Nelíbí se mi to.
Tak jsem ti koupila tohle.
To jako fakt?
Myslím, že máme asi sedm měsíců, než mi hrábne.
Tak proč zatím nebýt v Evropě?
Jsou tam lístky do Guinnessu v Dublinu.
Rezervace v mojí oblíbené restauraci ve Verbieru.
A dobrodružství můžeme zažívat i po tom, co se miminko narodí.
Příležitostně.
- Ty jo. - Tohle začíná v Barceloně.
Dobře, ale můžeš to vyslovit správně?
Barcelona.
Muy sexy.
- Blázínku. - Gracias, mi amor.
Odvoz je tady.
Dobře. Už jdu.
ODVOZ JE TADY.
Překlad titulků: Kristina Himmerová