Много сладко бебе, Брайън. На кого е кръстена Сътън?
- На Мелпомена. - Не ти разбирам приказките.
- Но е видно, че си щастлив. - Щастлив, друг път!
Не го гледайте, иска да попитаме "защо".
Защо ли? Чарли заминава за три месеца и ще съм самотен баща.
- Не е нужно да ме величаете. - Нямахме намерение.
Какво личице! Като на кукличка.
Изобщо няма нужда да учиш и да се развиваш като личност.
Джими беше доста по-едър.
И с толкова грамадна глава, че до 10 години, като се извърнеше бързо,
- залиташе в съответната посока. - Затворете му устата.
Радвай й се сега, Брайън, че бързо порастват.
Не е за вярване, че внучката завършва.
Не е за вярване, че той я лъже.
И моят баща беше такъв - повърхностен, но много чаровен.
Без да е отявлено лош, край него все се чувствах гадно.
Само ме погледни.
- Виждам те, но ще ме смачкаш. - Да.
Защо не гушкаш Софи?
- Скъсахме. - О, не.
Съвзе ли се?
- Още не. - Добре.
- Кой иска да започне? - Аз съм пръв. Шон е тъпак.
Чудно че е тук, а не в някоя по-лъскава група за подкрепа.
Взеха ме в ресторант и трябваше да затворя караваната.
- И ме захвърли като парцал. - Майко мила.
Кротко, не си в шоуто на Джери Спрингър.
- Какво? - Забравих, че съм по-голяма от вас.
Той събираше разни откачалки. Гледах ги, като се случеше да съм болна.
Токсична и агресивна атмосфера, много ми липсва.
Хорхе, значи си ядосан, понеже смяташ постъпката на Шон за подла.
- Да поговорим, за да си излееш гнева. - Знам как да го излея.
Хора, проблемите не се решават така.
Хайде да те видя. Казвай!
- Майната ти. - Хорхе, недей.
- Защо все зъбите? - Не боли.
- Този е изкуствен. - Нали не нося отговорност?
Трите ни пораснали деца под един покрив.
Изпълва ме благодарност. Скъпа, ние сме богати.
Радваме се на любов и близки.
- Защо е толкова емоционален? - Стана такъв, откакто го оперираха.
Какво да ти кажа? Животът е кратък.
Трябва да се радваме на всеки миг.
- Матю, ти на какво се радваш? - Бизнесът ми с маратонките процъфтява.
Спестих достатъчно да изляза на квартира с приятелите ми Фин и Лио.
- И с Джак. И четирима други. - Колко са спалните?
- Две. - Край на чекиите, братле.
- Разработили сме си цяла система. - График за чекии, супер!
Предполага добра комуникация. Ето така се гради общество.
Алис, предстои ти голяма радост.
- Дипломиране. Как се чувстваш? - Готова да се отърва.
Гимназиалният период не ми беше любим.
Шегуваш ли се? Яка и умна мацка, която всички харесват.
- Заради майка ти. - Горкото сираче.
- Дерек, не. - Факт, тя няма майка.
Щях да се радвам, но гаджето ми отказва да седне до мама.
Тя налита да ме опипва.
Веднъж. Мислеше, че си й свил вейпа.
Свали ми ципа.
Нормално е да иска да те опознае по-добре. Я се стегни!
- Виж Уил, че даже и Матю. - Ти си новият Матю.
- Падна ти реномето. - Връщай се горе.
- Приятелката на Уил е бременна. - Сериозно ли?
Стига, братле, той ни закле да не казваме.
- Не трябваше да го казваш. - Именно.
Аз ще тръгвам. И да не ми се налагаше, щях да го кажа.
Който е смятал, че аз ще съм първа, да вдигне ръка.
Не е за вярване, че Пол заминава. Пол, как си бе, човек?
Отивам за протеиново барче.
- Само така. - Браво на теб.
Я млъквайте!
- Леле. - Явно не е тъжен като мен.
Ще ми липсва миризмата на криво старче.
Може да превърнем офиса му в музей на Пол. Ще го посещават ученици.
Може да поръчаме аниматронен Пол.
Ще казва: "Това са моите методи".
А също и: "Налазване. Налазване".
Пол не ти ли е казал?
- Какво? - Виж сега…
Пол ми даде сградата, за да направя психотравматичен център.
Всъщност трябва да му плащам наем от един долар.
Но едва ли, той няма "Пейпал".
Така че на практика е безплатно.
Освен ако не си направи "Пейпал". Но едва ли.
- Цялата сграда? - Да.
- Направо страхотно. - Сериозно ли?
С Пол отдавна го обсъждахме. Аз не съм по бизнеса.
Само пациентите ме интересуват, мога да практикувам навсякъде. И го правя.
Това ти е мечта. Клиниката тръгва по нов, смислен път.
Благодаря, Джими. Наистина означава много за мен.
Меко казано.
- Но не може ли да има аниматронен Пол? - Как без него!
"Уф. Защо съм кукла, Джими?"
Насам. Здрасти, Пол.
Не е истина, сякаш съм в паралелна вселена.
- Ухиленото старче среща сърдитото. - Кой кой е?
- Знаеш. - Аз нямам претенции.
- Ранди. - Пол.
- Благодаря. - Казах му колко много си ми помагал.
И реших да ви запозная.
- Ще викна татко. - Добре.
- Свястно хлапе. - Наистина.
Твърди, че сте се виждали в парка и си плащала с лакомства.
Звучи съмнително, но не е.
Много съм ти благодарен, че си бил до нея след смъртта на Тиа.
Искаше ми се да присъствам повече.
Сигурно и за теб е било тежко.
Трудно се преценява как да подхождаш с хора, потънали в скръб.
Да, беше…
Както и да е, каквото - такова, нали така?
- Ако те притеснявам, смени темата. - Благодаря, че го каза.
- Свириш ли на китара? - Не.
Добре, първи опит - неуспешен.
Много е хубаво тук. Не знаех, че от бърборене се забогатява.
Джими сигурно го бива, на майка си се е метнал.
И тя не спираше да дрънка.
- Синът ти е прекрасен психотерапевт. - Радвам се да го чуя.
- Протеинови барчета. - Искаш ли?
- Не. - Виж кого водя.
Надуших аз летищен одеколон!
- Дядо Ранди. - Габи.
- Любима чаша горещ шоколад. - Така си е.
- А на мен ми забраняваш думата "шоколад". - За старчета не важи.
Пълни глупости.
Не помня нито веднъж
да съм общувал открито с баща ми.
Моят се беше напил един път,
събуди ме посред нощ,
заключи ме в мазето и каза, че ще подпали къщата.
- Печелиш, твоят е по-лош. - Благодаря.
Алис явно много го обича.
Още не знае, че планира да я зареже като мен навремето.
Говорили ли сте за това?
Нямаш право да се сърдиш на някого, че не се променя,
щом не ти е стискало да го насолиш.
Знам, но какъв е смисълът, ако той няма да се промени?
Рядко се случва, но придобиваш правото да критикуваш.
Безброй пъти ми е идвало да избухна.
- Страхливец ли съм? - Да.
Виж какво, знаеш моето мнение.
Целта не е да го промениш, а на теб да ти олекне.
Иначе само трупаш в себе си отрова, която в един момент ще избликне.
Той и на моето завършване не дойде.
А пък моят ме е карал да се бия с куче, което ме захапа.
Явно затова казваш "уф".
Обсъдихме вариантите и смятаме да задържим бебето.
А връзката ви сериозна ли е изобщо?
- Като за вечни времена? - Не сме се заричали.
- Но тя държи крема си за екзема при мен. - Вярно е.
Дори не сме те черпили с кафе и тоалетна, Пейтън.
- Не знам какво значи това. - Знак, че си приета в семейството.
- Мен постоянно ме черпят с К и Т. - Това ми харесва.
Съмър, би ли завела Конър при майка ти, за да посвикне с нея преди дипломирането?
- Чудесна идея, сигурно вече е будна. - Какво?
Предателка.
Как стана така? Не се ли пазехте?
- Да, но явно методът не е сработил. - Стига глупости!
А и трябваше да спра хапчетата, от тях направо озлобявах.
От бебето ще озлобееш още повече. Зърната стават груби.
- Твърди и отвратителни за цяла година. - Като камъчета.
- Ама и на двама ни ли? - Само нейните.
- Да де… - И откъде пари за бебето?
Спортните агенти изкарват доста.
Да, но ти отговаряш за пощата. Докато ИИ не ти вземе работата.
Аз мога да стана влогър и да рекламирам продукти, доходоносно е.
- Докато не те смени ИИ. - Стига го повтаря.
Заплахата е реална, скъпа.
Държа да осъзнаете колко ще е трудно.
- Дори самото раждане! - Не ме е страх.
Смятам да родя естествено във вана вкъщи.
- Брой. - Едно.
- Две. - До колко ще брои?
- За раждане във вана, вероятно до сто. - Четири, пет.
Благодаря, че не побесня тотално. Знам, че е малко кофти.
Да, не е идеално.
Но те обичаме, ще го преживеем.
- Благодаря. - Обичам те, мамо.
Всичко хубаво. Карайте внимателно.
Ще имаме бебе.
- Ще бъдем млади баба и дядо. - Хората ще се бъркат, че аз съм майката.
- Нали? - Естествено, че ще се бъркат.
- Да се похвалим. - Ще купя бейзболна ръкавица.
Спортно екипче!
Фитнесът ми е твърде гей. Има нова група - "Дупе Гарланд".
Правят клякания на песни на Джуди Гарланд. Адски тъпо.
Но се комбинира с питие. Сладко, ще се запиша.
Аз си намерих инструктор по пилатес в Инстаграм. Голи дупета - бол.
- Сега темата съм аз. - Извинявай.
- Извиних ти се. А, искаш да ти го пратя. - Бързо, Кели.
Привет. Татко има добра новина.
Шефовете ще платят за семейна квартира в Тенеси.
Ще може да заминем всички заедно.
Няма да съм далече от вас три месеца.
Не мога да отсъствам толкова дълго. И аз имам работа.
- Не можеш ли да работиш дистанционно? - Мога!
От месеци не съм стъпвал в кантората. Даже подозирам, че са я преместили.
Защо се дърпаш за Тенеси? Интересно е.
Елвис е от там, правят барбекю.
- И други заграбени неща. - От вас ли сме го откраднали?
- Много ясно. - Гадно. Отиди, животът е кратък.
Господи, Дерек, стига го повтаря.
Не искам да ходя в Тенеси. Прекалено е влажно и е далече.
- А и в Мемфис стават най-много убийства. - Сериозно?
Не знам, но и не искам да разбирам. А и в супера ли ще си купувам дрехи?
Моля? Дрехите ми не са от супера.
Добре че дойде. Брайън надмина себе си, не се трае.
Дотърчах от помена на чичо ми, казахте, че е спешно.
- Не е. - Божичко, съжалявам.
Бъзикам се с вас. Бяхте странни по телефона.
- Какво има? - Сега ще ти кажа.
Матю вече има сериозна работа и ще се изнася.
Виж ти! Браво, не очаквах, че ще потръгне.
- То и аз. - Ремонтът не е напълно завършен.
Някой трябва да оправи творенията на Матю.
Примерно крана в банята, монтиран наопаки.
- Водата си тече. - Сега е биде.
Някой трябва да надзирава ремонта. Ако ти се наемаш…
Живей тук без наем.
И кой знае, като тръгна да го продавам, може дори да го купиш.
- Нали се сдоби с хубава работа! - Абе, човек…
Знам, че преди не беше готов.
Няма проблем, ако още не си.
Само знай, че го правя и заради себе си.
Мислих много за живота си и какъв искам да бъда -
човек, който подкрепя всячески хората, които обича.
- Леле, Дерки. - Нямам търпение да чуя отговора му.
- Съгласен. - Ха така! Дай прегръдка.
- Обичам те. - И аз.
- Благодаря. - Моля.
- Не, Брайън. - Стига вече.
За мен се отнасяше.
Двайсет и три от 25.
- Удряш със злост. - Пращам я на по-добро място. Ти си.
- Чудесна идея, момче. - Да, не успяхме да си поговорим.
- Звъни в НАСА, ще я пратя в орбита. - Давай.
Стегни се, Джимбо. В Детската лига се справяше по-добре.
Помни какво съм те учил. Представяй си, че удряш някой, който те дразни.
Това вече е друго нещо! Като през '89-а, като удари хоумръна за "Язовците".
- Много ти е любимо, а? - Така си е, незабравим спомен.
- И завършването ще е незабравимо за Алис. - Да не започваме отново.
Прекарахме два чудесни дни заедно, нали? Тя се радва на колата.
Невероятно е колко щедър,
сърдечен и забавен можеш да си, когато дойдеш на гости.
Но винаги си готов да хукнеш нанякъде, което е объркващо за детето.
Усеща, че не държиш толкова на него, колкото то - на теб.
Само смях и закачки не стигат.
- Убедих се лично. - Майка ти беше по емоционалната част.
- Правех каквото мога като родител. - Да, знам.
Наясно съм, татко. Мислиш, че Алис няма да се разстрои, като духнеш.
Но знаеш ли какво ми каза тя? Колко се радва, че ще бъдем всички заедно.
Защото освен нас…
тя си няма никого.
И какво точно искаш да направя?
Да не заминаваш на риболов и да дойдеш на дипломирането.
Не съм такъв, Джими.
И наистина ми е писнало да водя този разговор,
така че ако имаш да казваш още нещо, сега е моментът.
Това беше.
Хубаво.
В барчето продават сладолед, ще те черпя един.
Ще имаме бебе!
Радвам се за вас, нежененото ви момче и бъдещата мама влогърка.
Благодаря, много работа ни чака.
Ще превърнем стаята на Уил в детска, защото бебето ще е тук постоянно.
И ще уредя Пейтън с нов лекар и нов план за раждане - без вана.
Скъпа, знам, че си развълнувана, но не е ли раничко?
Дечурлигата представа си нямат!
Ние ще отглеждаме малкото следващите пет години.
- Десет, ако имаме късмет. - Или 20.
- Какво? - Чарли все ми пише за Тенеси.
Сега пък ми праща тъжни емотикони и себе си като тъжен емотикон.
- Върхът. - Не е смешно.
- Стига де. - Това си е изкуство.
Имам право да не искам да замина.
Може би той ще спре, ако събереш кураж и му кажеш.
Стига мълча.
Съгласен съм с Габи. Кажи му в прав текст, че не искаш.
- Правилно. - Габи е гений.
Не искам да гледам внуче.
- Патка. - Браво на теб.
Я по-кротко! Не ме е страх от вас.
- Мислех, че се радваш за внучето. - Стига да съм нормален дядо,
да го виждам по празници, да го тъпча със захар
и да твърдя, че хиперактивността е измислица.
- Съвсем не е. - Напротив.
Писна ви да казвам, че животът е кратък, но си е вярно.
Не искам на 90 години да седя със същата буйна грива в люлеещ се стол
и да жаля за пропуснатото.
Искам да летя до други часови зони, където още е вчера.
Искам да отида във Виетнам. Да ям плодове, които миришат на дупе.
- Пробвай истинско. - Не си струва.
Може да не си случил на дупе. Друга ми е мисълта.
Искам да изживея приключенски колкото ми остава.
За мен не е приключение да ям плодово дупе.
Но давай, щом това те прави щастлив, никога не бих те спряла.
Не искам да отивам сам, а с теб.
Обаче мен не ме влече, скъпи.
Покани Матю или Конър, те биха отишли във Виетнам.
- Може ли праскова? - Заповядай.
- Съмър веднага би хукнала. - Няма да я водя във Виетнам.
Не знаех, че има такава оферта. Ако размислиш, навита съм.
Скъпи…
Е, мерси.
Ето за това служи лъжата.
- Защо все си вадиш тъпи изводи? - Какво?
- Киснато мюсли за завършването! - Да, любимото ти.
Вчера пробвах с вода, но се разкашка.
Но сега го накиснах в кокосово мляко и май открих разковничето.
- Да ти имам вкуса. - Толкова съм разбирала.
Здрасти, какъв е този сак?
Извинявай, излезе ми нещо. Приятел ме покани на дълбоководен риболов.
Съжалявам, че ще пропусна церемонията, но се гордея с теб.
Бездруго ще е скучно. И аз искам на риба.
- Обаче ще я пипам ли, ще умре ли? - "Да" и на двете.
- Тогава без мен. - Направи татко си горд.
- Вземам си шапката и тогата и идвам. - Добре.
- Чао, дядо, обичам те. - И аз, чао.
- Късмет, детенце. - Благодаря.
Видя ли? Казах ти, че няма да й пука.
Не всеки е чувствителен като теб.
Благодаря и до скоро.
Като се преместя, ти ще ми липсваш най-много.
- На мен ли говориш, или на сандвича? - Не питай.
Внимавай какво казваш на Шон, да не ти фрасне един.
Нарочно не си оправя зъба, за да се чувствам гадно.
- Все едно работя с патока Дафи. - Харесвам патока Дафи.
Бесен е, но не е моя работа да му оправям живота.
- Ти как смяташ? - Имаш ум в главата, сам прецени.
Добре, г-н Мияги, щом си рекъл.
С Джули заминаваме сутринта. Обаждай се.
Най-вече за да ми кажеш кой е г-н Мияги.
- Чакай малко. - Какво?
- Без прегръдка ли ще се измъкнеш? - Прегърнах те след сеанса.
Като пациент. Сега искам и като приятел.
- Стига лигавщини. - Хубаво.
Добре.
- Ха така. - Пълен абсурд.
Колко мило.
Оправи си шибания зъб.
- Как си? - Притеснена.
И аз.
А само трябва да седя.
Преди да влезеш…
- Майка ти… - Знам.
- Обича… - Знам.
Да.
Това е положението.
Момичето ми.
Вътре всички ще ни зяпат заради мама.
Така че да приключим със сълзите тук.
- Там ще се усмихваме щастливи и доволни. - Разбрано.
- Какво е това? - Ти като бебе, но не знам защо е тук.
- Да не си посмял. - Моля те, беше сладурче!
Кълна се, ако го покажеш, няма да ти простя.
Добре де.
- Обичам те. - Аз - още повече. Хайде.
Кайл Лейси.
Алис Леърд.
Уинифред Лътки.
Кенет Мартин.
Супер, нали?
Мокър бар, централна климатизация
и, за разлика от пристройката до басейна, има няколко отделни стаи.
Сериозно ли ме доведе да се фукаш с новата си квартира?
Да.
Но е нашата нова квартира. Премести се тук.
Без наем и условия. Поне докато си стъпиш на краката.
Добре де, има едно условие - по-голямата стая е за мен.
Без теб нямаше да стигна толкова далече.
- Какво мислиш? - Сериозно ли говориш?
Бъзик ли ти се струва?
- Навит съм! - Супер, действаме.
Шон…
- Не се размеквай. - Ще ме закараш ли на зъболекар?
Цял ден чакам да го кажеш. Идвай да ти оправим фасона.
ЧЕСТИТО, АЛИС
Вече имам съквартирант. Чао на офис-фитнес-птичарника.
- Какво? - Мислех да си взема птичка.
Оставаш без птичка и гаджето ти не може да ходи голо.
Човек трябва да прави жертви за хората, които обича.
Шон, много си прав.
Почти се изкушавам да кажа без капка ирония: "Нали ви казах"?.
Но няма. Хубаво си помислете.
- Шон, давай снимките. - Идвам.
- Най-вече теб имаше предвид. - Да бе.
Ти не щеш и да подушиш плодово дупе с мъжа, който те боготвори.
Ти пък не искаш да заминеш с твоя, понеже те е страх от пекановия пай.
Адски лепне! Ами ако после не мога да зина?
- Честито! - Искаме реч!
- Давай! - Благодаря, че дойдохте. Обичам ви много.
Шантави години бяха, но съм благодарна, че винаги сте до мен.
Предупреждавам, че Пол заминава, така че го нагушкайте, докато е време.
Издаде ме.
Завършихме, мамка му, успяхме.
- Много те обичам. - И аз.
И аз ви обичам.
- Не се обаждай. - Едва не ни съсипа, Конър.
Ела тук, обичам те.
Приятно прекарване в Кънектикът. Там са мои хора.
- Дължа ти живо цвете. Гордея се с теб. - Благодаря.
И аз се гордея с теб. Помощник главен готвач, яко.
На раздяла ти опрощавам последната фактура.
Но по закон няма как да не ми платиш.
- Хубава рокля. - Не е лоша.
Яд ви е, че я купих без вас ли?
- Може би. - Не е гот.
Предлагам да изберете тоалета ми за заминаването.
Става.
- Обичаме те. - И аз ви обичам.
- Поздравления за Алис. - Благодаря.
Не знам за кого е по-трудно - за заминаващия или за оставащия.
Ето я.
- Гордея се с теб. - Благодаря.
Никакви прегръдки, ако ще ревеш. Татко ревва само като го доближа.
Не всеки е чувствителен като него. Аз съм корав, ще го понеса.
И с теб ли трябва да се разделя? Поне да се намляскаме веднъж?
Добре.
- Спокойно, хора. - Сърцето ми щеше да спре.
Моето също.
- Когато наистина спре, знаеш къде съм. - Добре.
Ето те.
Къде ще е прощалната закуска утре? На онова място с акаята ли?
Думата е "асаи".
- Добре ли си? - Излязох на въздух.
Моментът е вълнуващ.
Преди няколко месеца, когато поех всичките ти неща,
Габи ме предупреди, че каквото и да сторя, благодарност няма да получа.
Но все се надявах да не е права.
Значи искаш благодарност? Имаш я. Благодаря.
За едната благодарност ли си?
- Много си арогантен, да знаеш. - Знам.
Очакваш всички да те боготворят,
без да ти пука дали се чувстват оценени.
- Наистина ли мислиш, че е така? - Не знам къде сбърках.
Винаги съм бил до теб и пациентите ти.
Бях от твоя отбор непрестанно.
Джими от отбора на Пол. Винаги се стараех да ти угодя.
- Вярно, преспах с Мег… Мама му стара! - Какво каза?
Джими, как можа бе, с дъщеря му?
- Дерек! - Излязох да пикая.
Минал си покрай три тоалетни, за да стигнеш до терасата.
- Харесва ни на природа. - Връщай се вътре!
Добре де.
- Спал си с Мег. Кога? - Преди време. Не значеше нищо.
- Нищо? - Супер беше.
- Супер? - Пол, все едно!
Беше моментно, тя се върна при Дейв и не е нужно да го споменаваме.
Дал си практиката на Габи.
Обсъждахме го преди години.
Ти каза, че мразиш бумащината и държиш само на пациентите си.
Хората се променят! Дори не ме попита, Пол.
- Щеше ли да искаш? - Не.
Сърдиш ми се, че не съм ти предложил нещо, което не искаш, така ли?
Точно така!
Нали уж съм твоят човек?
И те подкрепях. А ти се отнасяш така с мен?
Не съм го заслужил!
- Успокой се. - Не, бесен съм, Пол!
И ми е неловко. От Мег ли трябваше да разбера, че се местиш?
Толкова ли не можа да дойдеш и да ми кажеш в очите, че ме зарязваш?
Да спрем дотук.
Струва ми се, че яростта, която те е обзела,
май е насочена към някой друг.
И на двама ви ме е яд.
Вече ми е ясно. Не държиш толкова на мен, колкото аз - на теб.
Глупаво е, че го осъзнах чак сега.
Виж, прибирам се. Утре заминавам в 10 ч. сутринта.
Ела да се сбогуваме, когато вече ти е поразминало.
Не искам после да се разкайваш.
Не съм чак толкова чувствителен, ще оцелея.
Бродех из Мемфис,
носех се сякаш над улица "Бийл".
Кели, ако ще пееш с мен, влез ми в тоналността.
Какво става?
Със Сътън ще те придружим в Тенеси.
И Кели ще дойде, ако може.
- Сериозно ли? - Да, страхотна си.
- Благодарни сме ти. - Благодаря.
Ще намеря начин да дойда.
Чудесно! Напомняй ми да я четкам, иначе току-виж ме убила.
- Наистина ли ще дойдеш? - Правим жертви за тези, които обичаме.
А после им го натякваме във всеки спор до края на живота ни, нали така?
- Здрасти пак. - Здрасти.
- Поразмислих се. - Майчице.
Ще бъда невероятно тиранична баба.
Страшно се вълнувам и по никакъв начин не можеш да ме възпреш.
Знам.
- Но също така съм наясно, че имаш нужди. - Нима?
Не че ми харесва.
И затова ти купих това.
Сериозно ли?
Имаме седем месеца, преди да ме обхване пълна лудост,
така че защо да не отскочим до Европа?
Билети за пивоварната "Гинес" в Дъблин
и резервация в любимия ми ресторант във Вербие.
А и след като бебето се роди, пак може да приключенстваме чат-пат.
Но сега почваме от Барселона.
Да, но можеш ли да го кажеш правилно?
- Барфелона. - Много секси.
- Стига. - Грасиас, скъпа.
Колата дойде.
Да, идвам.
КОЛАТА МИ Е ТУК.
Превод на субтитрите Боряна Богданова