Ku-kū!
Vai mani no lejas redzat?
Ku-kū!
Es jūs redzu, tūļas.
Atceraties, kā Tija mēdza teikt, ka ejam par lēnu?
Viņa paskrēja uz priekšu un māja kā traka.
Es neatceros, jo tolaik mani pārgājienos neaicinājāt,
tāpēc ka domājāt: esmu nervoza un grūti izturama.
Un nu tā nedomājam.
Es esmu, kas esmu.
Bet skat, kāda mums te aizmugurē meitene trakās biksēs.
Jā, šīs man patīk vislabāk.
Jā, es uzlabojos.
Vēlreiz noskatījos animēto Hobbit,
nolakoju nagus, mēģināju uz tiem uzzīmēt zobentiņus.
Sanāca drusku falliski. Izskatās pēc hobitu krāniņiem.
Nu vedu savu vīrieti viņa pirmajā pārgājienā.
Jā, pārgājienus es nesaprotu. Ko? Vienkārši jāiet, kad ir karsts?
Dažreiz drusku noberžas ciskas.
- Varam turpināt par Gabiju, lūdzu? - Paldies.
Tātad tas nozīmē, ka rīt būsi darbā?
- Es joprojām to pārstrādāju. - Viņa pārstrādā, Džimij.
Apžēliņ! Liec viņu mierā, vecīt!
Labi. Kāpēc visi metas man virsū?
- Tāpat vien. - Nu man pārgājieni iepatikās.
- Jā. - Džimij, man vajag
vismaz vēl vienu nedēļu.
Ko? Tev apnicis vadāt Polu?
Vienkārši katru rītu viņš liek apturēt, lai nopirktu "akajas".
Jāsaka "asaī".
Un kurš viņu iepazīstināja ar Smash Mouth?
Es.
Vai man vajadzētu pirms koledžas atkal kaut kā mainīt matus?
Nokrāsot zilus vai rozā?
Vai tu varētu būt krutā un tos nodzīt pavisam.
Atbalstu to.
Cilvēki domās, ka esi psihopāte vai nāvējoši slima.
Jebkurā gadījumā tev ļaus darīt visu, ko gribēsi. Vieni vienīgi ieguvumi.
- Sveiks, vecīt! - Sveiks!
Tu pabeidzi pusdienot jau pirms stundas.
Ko tu te vēl dari?
Varbūt čiloju ar savām vienaudzēm.
- Kura viņam to pateiks? - Es varu.
Braien, mēs tevi mīlam, bet tu esi vecs.
Esmu tuvu tam, lai tevi iepļaukātu.
Un jebkurā gadījumā es neesmu vecs.
Pabeidz dziesmas nosaukumu!
- "Up!..." - "...Nu re!"
Nolādēts!
Jā, labi. Man vajadzēja atelpu no Čārlija.
Mēs mācām Satonai iemigt un nemitīgi strīdamies.
Pagājšnakt viņš uzvedās kā maita
un es viņam pateicu, ka viņš nav tēvs...
kas ir neapstrīdama patiesība.
Bet tad viņš atkliedza: "Neesi arī tu!" -
kas tiešām bija
ļoti sāpīgi.
Velns! Tas ir Drē Tibodo.
- Cik foršs vārds! - Jā, vai ne?
Tāds, kas nav sadalāms. Ir jāpasaka gan vārds, gan uzvārds.
Sveiki, Drē... Tibodo.
Es teicu.
Skaidrs. Izklausās labi.
Man ļoti žēl.
Jā, paldies, ka piezvanījāt.
Velns! Darbu nedabūji?
Nē, viņa tante nomirusi.
Bet es to dabūju. Sasodīts - dabūju!
Esmu vadošais pavārs.
Mīļais! Jā!
Ak dievs!
- Ko? - Velns!
Ei, Horhe par to vēl nezina, tāpēc piesedziet mani!
Ei, ko svinat?
Mana meitiņa pateica pirmos vārdus.
- Super! - Jā.
Ko viņa pateica?
Viņa teica:
"Teta tik jauns."
Tu biji jau tad, kad es piedzimu.
Tev ir fiksētais tālrunis.
Tu joprojām saki "Čehoslovākija".
Un? Kas notika?
Labi.
Man prieks, ka biji tepat tuvumā.
Nu, varbūt es nebiju tuvumā.
Varbūt es tikai gribēju tevi satikt.
Es jau cerēju, ka tā pateiksi.
Nē, es biju tepat tuvumā.
Nolādēts!
Pāri ielai man ir pilates.
Es gribētu teikt, ka redzēsi mani trīsreiz nedēļā,
bet drīzāk tā būs reizi divās nedēļās,
kad būšu saēdusies virtuļus un sevi ienīdīšu.
- Vēl putukrējumu, lūdzu! - Protams.
Tātad man jāgaida, līdz tu sevi neieredzēsi,
lai atkal tevi satiktu?
Jā, bet to es varu panākt gandrīz jebkad.
- Forši. Es arī. - Labi.
Varbūt šovakar?
Velns!
Man dzīvē reti kaut kas notiek. Gandrīz nekad.
Bet šovakar diemžēl atbrauks mans tētis.
Nuja. Un iepazīties ar vecākiem varētu būt par agru.
Nu, tu jau iepazinies ar manu bijušo vīru un dēlu
un mazliet pamurcīji manu mājas krūšturi,
tāpēc varbūt tas brīdis ir klāt.
Klau, es nebaidos, ka mēs varētu virzīties par ātru.
Mēs laužam noteikumus.
Labrīt, Džimij!
Labrīt, svešā sieviete!
Pol, šī ir Sofī.
Sofī, šis ir Pols.
Mans suteners.
Ei! Nedēļas nogalē es paklupu.
Džūlija lika man izmantot šo.
Bet turpiniet vien! Tusējiet!
Savu kažoku atstājat mašīnā?
Nezinu, kāpēc tā pateicu. Es jūs pat nepazīstu.
Viņa tev ir ideāla.
Tas nav domāts kā kompliments, vai ne?
Nav gan.
Tā. Nu, man ir jābrauc.
- Drīz sazināsimies. Labi. - Labi.
Prieks iepazīties, Pol.
Prieks iepazīties ar tevi.
Izbeidz!
- Ko? - Šķiet, atceros, ka manās kāzās
kāds tevi mudināja atgriezties dzīvē.
Iedomājos - varbūt gribēsi viņam par šo gudrību pateikties.
Paldies, Pol.
Esmu lepns par tevi.
Esi drosmīgs arī turpmāk!
Gabija ir te?
Teica, ka viņai vajag vēl vienu nedēļu.
Nolādēts! Tas nav labi.
Varu parunāt ar viņu vēlreiz, ja gribi.
Nē. Es salauzu - es salabošu.
Ja vajadzēs, atvilkšu to sievieti atpakaļ uz darbu pats.
Tu runā gluži kā suteners.
Tikai mieru, čalīt!
Ir kādas vēlmes? Par 25 centiem nospēlēšu jebko.
Tikai pasakiet!
- Čau! - Sveiki!
Koncerts izpārdots?
Jā. Sēdēju mājās un garlaikojos.
Ieraudzīju, ka atnāk tavs tētis,
un, kā tu vienmēr saki: "Su casa es mi casa."
Neesmu tā teicis ne reizi.
- Nu, vajadzētu. - Labi.
Ziniet, Džimijs spēlē klavieres.
Jā, mēs visi diemžēl to zinām.
Savā ziņā tas ir mans nopelns. Es...
Reiz man bija biļetes uz Billiju Džoelu.
Mans draugs netika. Un es nodomāju: "Paņemšu līdzi Džimiju."
Bija darbdienas vakars. Viņa mamma nebija sajūsmā,
bet es gribēju, lai viņš pieredz
- dzīvās mūzikas sagādāto prieku, tāpēc... - Jā.
Tas atstāja tādu iespaidu! Viņš staigāja kā apdullis kādu nedēļu.
Es nebiju apdullis.
Es biju traumēts.
Sešdesmitgadīgā sieviete, kas stāvēja man blakus,
norāva sev biksītes un uzmeta uz skatuves.
Es redzēju ko tādu, ko septiņgadniekiem nebūtu jāredz.
Pieteicu viņu uz klavierspēles nodarbībām, un pārējais ir vēsture.
Viņu sauca Valērija Šlumbergere.
Lūk, tas tik ir stāsts!
Kaut tu būtu mans tētis!
Šis stāsts man atgādināja:
reiz Eda Šīrana koncertā es mēģināju tikt aizskatuvē,
sakot, ka esmu viņa slepenā meita.
Bet izrādās - to dara tik daudzas rudmates,
ka viņam līdzi ceļo čalis, kurš nosaka paternitāti.
Kurš grib kafiju?
Ko jūs rīt darīsiet?
Es braukšu pēc jaunas mašīnas, kam vajag mazliet mīlestības.
Iedomājos: mēs varētu pavadīt dienu, to sakopjot, paklausoties mūziku.
Lai cik vilinoši nebūtu strādāt bez maksas,
mums ir plāns rīt sapirkt mantas Alises kopmītņu istabai.
Mēs to varam darīt arī citreiz.
Gribu ņemties ar mašīnu kopā ar vectēvu.
Vainīgs. Es aizmirsu, cik ļoti tev patīk "ņemties ar mašīnu".
Labi, jā. Jūs abi varat to darīt.
Man ir daudz iekavētu darbu, kas jāizdara.
Forši. Nu, domāju - iešu gulēt agri.
Dereks nogurdināja: iedeva desmit dolārus, lai nospēlēju visu Steely Dan.
- Viņš ir foršs. - Šķiet, tu viņam arī patīc, tēt.
Labi. Atpūties!
- Atā, vectēv! - Tad jau!
Zini, kas ir savādi?
Es redzu: tevi uztrauc tas, ka citiem viņš patīk.
Ko? Nē. Nu gan!
Jā, varbūt mazliet.
Klau, meitēn!
Vectēvs ir šarmētājs.
Viņš citiem sevi rāda tikai no vienas puses.
Klau, tēt! Šī ir mana izlaiduma nedēļa,
un man esat tikai jūs divi,
tāpēc gribu, lai mēs būtu kopā.
Paņemies kopā ar mums ar to mašīnu! Un, lūdzu, necepies uz viņu - manis dēļ.
Tevis dēļ - jebko.
- Paldies. - Jā.
Bet tu vienalga man nopirksi tās mantas kopmītnēm, ja?
Kam vajag mirgojošas gaismiņas un pufu,
ja tev ir vectēva mīlestība?
Nolādēts!
Klau, es pateicos par šo mājas vizīti, bet es jau zinu, kāpēc esi te.
Labi. Tad tiksimies rīt.
Labs mēģinājums.
Klau, varbūt es vienkārši
- izstāstīšu, cik tālu esmu. - Klāj vaļā!
Es tiešām atļāvos sākt sapņot par to traumu centra ideju,
tāpēc nu, domājot, ka jāatgriežas pie visa vecā,
ir sajūta, ka eju atpakaļ,
un tas mani nāvīgi nomāc.
Kaut arī daru to superīgi!
- Tu tiešām dari to superīgi. - Paldies.
Es jūtos kā iestrēgusi uz salas
kā Toms Henkss filmā, kurā viņš drāza volejbola bumbu.
Diez vai tā notika.
Ko? Viņš tur bija divus gadus. Ko citu viņš ar to darīja?
Es nesaku, ka viņš neko nedrāza,
bet domāju - viņi ar Vilsonu bija drīzāk...
draugi.
Klau! Tā nav iešana atpakaļ, ja dari to, kas tev padodas izcili.
Šī ir mana pēdējā nedēļa darbā.
Visā mūžā.
Un, ja neatgriezīsies sevis dēļ...
izdari to manis dēļ!
Un, ja tu nespēsi to izturēt un pēc mēneša aiziesi,
varēsi atbraukt uz manu laivu Konektikutā un iebāzt man to degunā.
- Labi. - Labi.
Bet uz Konektikutu es nebraukšu.
Tur ir tikai balto privilēģijas un laivu kurpes.
Neizsmej manu kultūru!
Ei, čomiņ!
Dzirdēju par tavu darbu.
Apsveicu.
Jā, paldies, Dī.
Tu drīksti ar mani būt priecīgs. Mana sirds to izturēs.
Es tikai nedrīkstu priecāties citādi.
Seksuāli.
Sapratu.
Šķiet, saprata viss rajons.
Es tikai esmu apjucis.
Labi, tad parunāsim par to!
Gribi uznākt augšā? Vai man kāpt lejā?
Tu smejies?
Vecīt, šis skats ir vienreizīgs.
- Ei, gribi izmēģināt čurāšanu no terases? - Protams.
Nekādā gadījumā.
Tev jābeidz aicināt cilvēkus te augšā čurāt.
Labi. Nākamreiz.
Nē. Nekāds "nākamreiz".
Nākamreiz.
Tātad kāpēc esi apjucis?
Domāju, ka nevaru pieņemt šo darbu.
Drīkstu iejaukties?
Nezinu. Vai tas atkal beigsies ar to, ka uz tevi saniknošos?
Tāds iznākums katrā ziņā ir iespējams.
Tad nē.
Likās - tas ir tavs sapņu darbs.
Vai atceries, ka teicu: "Visums tev pateiks, kad būsi gatavs"?
Nu, tu esi pilnīgi gatavs.
Visums mērc tevi sviestā un apkaisa ar garšvielām.
Tu nezini, kādiem sūdiem ar Horhi esam gājuši cauri.
- Tādiem, par kādiem citiem nevar teikt. - Jā.
Ja mana furgona vairs nebūs...
viņam nebūs nekā.
Tu esi labs draugs, Šon,
bet vienreiz dzīvē
tev jānostāda sevi pirmajā vietā.
- Tas man ir grūti, vecīt. - Nē, es saprotu.
Arī man nepadodas būt savtīgam.
Mums vajag speciālista padomu.
Par ko jums tas gods?
Es teicu.
Piekare ir mazliet vaļīga.
Alise, padod man to uzgriežņu atslēgu ar kardānu!
Nav ne jausmas, kas tas ir.
Tas, kas izskatās pēc lukturīša ar kupri.
Viņa ir skaista un pārzina instrumentu kasti. Džekpots.
Nu, arī es šo to zinu, tēt.
Šo to zini?
- Jā. - Labi.
Kāds ir tās hulas meitenes stāsts?
Viņu sauc Luna. Viņa piedzima Havajās.
Viņai bija viens sapnis - dejot hulu.
Bet viņa nevarēja.
Tāpēc ka bija pārāk sīciņa.
Bāc, kāpēc kļūstu tik emocionāla?
Jā, šī spēle ir pieaugušām sievietēm.
Ja to ignorēsi, tas pāries
pats no sevis.
Šī ir smalka mašīna, vectēv. Kurā gadā viņa ir ražota?
Vai "viņš"? Un vai vārdu jau esi iedevis?
Sallija ir "viņa". 89. gads.
Un kas tas bija par gadu!
Es atvēru savu pirmo uzņēmumu.
Krita sasodītais Berlīnes mūris.
Un tajā gadā Džimijs veica skrējienu līdz mājas bāzei,
kas Mazās līgas čempionātā atnesa uzvaru viņa komandai
- Āpši. - Jā.
Labi, tēt.
Satiku viņu pie mājas plātnes. Mēs priecājāmies tik ļoti,
ka viņš pat nepamanīja: kliedzot viens no viņa piena zobiem
izlidoja no viņa mutes tieši man krekla kabatā.
Nē.
Viņa mamma gandrīz dabūja sirdstrieku, kad tovakar mazgāja drēbes.
Bāc, ja es atrastu kāda asiņaino zobu vīra kabatā,
es nodomātu, ka viņš ir sērijveida slepkava.
Viņa ir arī jautra. Domāju - šo nevar laist vaļā.
Tāpat kā jūs.
Nu, ne es. Kāda cita.
Dažreiz pietiek tikai ar "paldies".
Paldies.
Labi. Atnesīšu mums ūdeni.
Forši.
Nāc, meitēn!
Pievilksim ciešāk uzgriežņus!
Tu tiešām lej ūdeni.
Man likās - tas šifrēti nozīmē
"lai strādā viņi".
Man viņš patīk.
Jā, visiem patīk.
Atvaino! Vienkārši...
Viņam patīk stāstīt šos idilliskos stāstus par manu bērnību, kas ir...
gandrīz patiesi.
Tātad tu neskrēji uz mājas bāzi, tā uzvarot čempionātā?
Nē. Skrēju. Tas bija superīgi.
Nē. Tikai tas, ka tur bija viņš, bija pilnīgi nejauši.
Klau, kad mans tētis bija klāt, bija labi.
Tikai vienmēr bija sajūta, ka viņam...
ir jādara kas cits.
Un, kad nomira Tija, viņš atbrauca uz bērēm
un teica runu
par to, kā mēs ar Alisi tagad būsim viņa prioritāte
un kā viņš tiešām mūs atbalstīs.
Un nezinu - acīmredzot uzradās kaut kas superforšs,
jo mēs viņu vairs neredzējām divus gadus.
- Ak vai! - Vai ne?
Tu esi 42 gadus vecs psihoterapeits, kam ir problēmas ar tēti.
Velns!
Klau, es saprotu.
Tētis pret tevi izturējās nelāgi.
Jā. Ja tas ko līdz, mana mamma šorīt atsūtīja ziņu,
ka mans matu griezums labi izskatās tikai jaunietēm.
Nu velns!
Bet tu esi pieaudzis, Džimij, un diezgan foršs.
Tātad kaut ko tavs tētis ir izdarījis pareizi.
Turklāt Alisei būs izlaidums, un zinu, ka gribi par to priecāties,
tāpēc varbūt mēģini pagātni atlaist.
Kas zina?
Varbūt viņš tevi pārsteigs.
Nu, viņš mani jau pārsteidza ar to, ka atbrauca uz Alises izlaidumu.
Jā, nu re!
Gandrīz aizmirsu.
- Tavs matu griezums ir perfekts. - Paldies dievam!
Gandrīz jau izšķīrāmies.
Saprotu, Liza. Kurš gan nav nosūtījis dusmīgu ziņu, ko nožēlo?
Vai es uzrakstīju puisim, kurš neatnāca uz randiņu:
"Ej ratā, kārnais plikpauri! Tu tāpat izskaties pēc Slendermena"?
Jā.
Vai es biju nepareizajā TGI Fridays?
Arī jā.
Ir jāpanāk tāds stāvoklis,
kad vari ar savu diskomfortu sadzīvot,
nevis situācijas karstumā uzsprāgt.
Līdz tam tev ir mans numurs.
Kad šī vēlme uznāks, gribu, lai visas dusmīgās ziņas sūti man.
Tikai sāc ar "Tas nav par Gabiju", lai neuzbraucu tev pretī,
- ja? - Jā, labi. Paldies.
Cik labi, ka esat atpakaļ.
Ir labi būt atpakaļ.
Par vēlu. Es redzēju.
Nu labi. Jā.
Esmu rokzvaigzne, ja? Ja būtu psihoterapeitu Rašmora kalns,
tur būtu Freids, Jungs, Lūsija no Čārlija Brauna un es.
Kā jau teicu: tikai pasaki!
Šis viss var būt tavs.
Kā tad tas būtu?
Es dabūtu tavu rakstāmgaldu?
Tavu kabinetu?
Džūliju?
Ja tā, tās kājas es jau regulāri ieeļļoju
un izmantoju kā slīdkalniņu, saproti?
- Nekas. - Apsēdies!
Labi.
Iznāca sulīgāk, nekā biju domājusi.
Esmu darījis šo darbu visu mūžu.
Mācījies, pilnveidojies.
Tāpēc ka esmu redzējis, cik ļoti tas cilvēkiem palīdz.
Un es domāju par to, kā teici,
ka pēdējos pāris gados mani kā mentoru esi izjutusi vairāk.
Jā?
Man tas nozīmētu ļoti daudz, ja es varētu dalīties savās zināšanās ar tevi,
lai tu varētu nest tās tālāk.
Kāds man no tā labums?
Kāds tev labums no tā, ka piedāvāju dalīties savā gudrībā?
Tu atklāji savas kārtis.
Tu to gribi pārāk stipri.
Labi.
Kādi ir tavi noteikumi?
Tev jāpielāgojas manam grafikam.
- Reizēm tev jāatzīst... - Labi.
...ka man ir labas idejas,
un tev mani jāaizved dārgās suši pusdienās.
Nekādu garlaicīgu pikanto tunci!
Es runāju par balonzivi, kas var arī nogalināt.
Piekrītu ar diviem nosacījumiem.
Tev jāļauj man iedzert vienu sakē, un nedrīksti mani nosūdzēt.
Un otrs:
tev mani jāiekļauj tavā Rašmora kalnā.
Apmaini mani ar Freidu!
Sarunāts.
Tā. Šis ir labi, jo es ar draugiem saderēju,
ka bez sagatavošanās spētu uzstāties TED konferencē ar runu un būtu bomba.
Un es drīkstu tā teikt, jo neesmu vecs.
Tā, sākam.
Egoisms.
Es, Braiens Lorenzo, esmu egoistisks cilvēks.
Egoistiski cilvēki
ir uzvarētāji.
Cik reižu mēs visi esam pie sevis nodomājuši:
"Kaut es mēģinātu iegūt to, ko es tiešām gribu.
Bet atšķirībā no šī glītā, jaunā geja manā priekšā
mani apgrūtina domas par to, ka man jābūt labam cilvēkam,
ka citi jāliek pirmajā vietā,
ka nedrīkstu pagrābt kādas Endželas kafiju,
ja viņas pasūtījums ir līdzīgs manējam un esmu gatavs iet prom."
Jaunākā ziņa.
Mēs visi jau esam egoistiski.
- Jā. - Egoistiska bija pat Māte Terēze.
Viņa palīdzēja citiem tikai tāpēc, ka tas viņai sagādāja vislielāko prieku.
Doma tāda: Māte Terēze un es esam vienādi.
Ja kaut kas dara mani laimīgu, es to daru,
gluži kā tā trakā mūķene.
Ja gribu ko apēst, apēdu. Ja gribu ko nopirkt, nopērku.
Ja gribu seksu ar pievilcīgu svešinieku, es...
Vispār to es vairs nedaru.
Un domāju, ka to nedara arī Māte Terēze.
- Nu... - Un zināt ko?
Visa tā enerģija, ko saņemu, izturoties pret sevi kā pret princi,
dod man spēku atbalstīt Čārliju un Satonu.
Nu... Kā es varu būt labs pret tiem, kas ir apkārt,
ja pats neesmu laimīgs?
Bingo! Beidzot viņš pateica ko būtisku.
- Es uztvēru. - Labi.
Velns! Vajadzēja ierakstīt.
- Labi. Tā. No sākuma. - Labi. Paldies par cepumiem.
Es, Braiens Lorenzo, esmu e...
Ak tā! Dabūjāt, ko gribējāt, un nu aizejat?
Es viņiem to iemācīju.
Nu, ko teiksiet?
Viņa ir gatava doties ceļā.
Jā, izskatās iespaidīgi.
Jā. Jā, zin'.
Šis pārbūvētais auto
rullēs un rūks kā traks
pa šīm avēnijām.
Vectēv, tu būsi īsts dāmu magnēts, braucot ar šo.
Nu, man būs jāpaļaujas uz izskatu, meitēn,
jo tā nav mana mašīna.
- Tā ir tavējā. - Ko?
Tu nopietni? Nu...
Tu esi neiedomājami laipns,
bet tētis man mašīnu jau nopirka.
Uz dzimšanas dienu.
Tādu pašu dzeltenu Mini Cooper, ar kādu viņas bērnībā brauca Tija.
Tā mēs ar Sofī iepazināmies. Viņa man to pārdeva.
Jā, čalīt.
Nu, tagad es jūtos kā idiots.
Klau, es negribēju nevienu aizskart.
Šādi es tikai
gribēju atvainoties par to, ka nevarēju vairāk būt klāt
dažus pēdējos gadus.
Šā vai tā, tev var būt
austrumkrasta mašīna un rietumkrasta mašīna.
Vai - nezinu... Ja gribi, šo vari pārdot.
Es to paturēšu.
Liels paldies, vectēv.
Man tā patīk. Paldies.
Ņem par labu!
Un paldies, tēt.
Jā, ko tu! Cik forši!
Šī mašīna tev palīdzēs sākt daudzas sarunas ar puišiem.
Nevaru sagaidīt visus tos puišus, kuri mēģinās mani par to apgaismot.
Tā. Kā sauca pēdējo paņēmienu, ko minēji?
Izplatījuma dusmas?
Kosmiskais niknums.
Kad jūti, ka tev uzbrūk vai tevi nosoda.
Pol, šie nosaukumi ir ārprātīgi.
Viesulis, Melnā saule, Projekcijas šķīdināšana.
Saki godīgi - cik daudz zāles tu tolaik smēķēji?
Varbūt tikai drusciņ.
- Klau, ļauj man vienu no tiem pārdēvēt! - Labi,
bet nosaukumā nedrīkst būt vārds "padauza".
Par to mēs parunāsim rīt. Mums ir visa nedēļa.
Ko? Pa nedēļu es to nepaspēšu.
Tev būs jāturpina ar mani sazināties arī tad, kad es pārcelšos.
Es domāju - no paša rīta pāris stundu zūmā.
Vajadzēja redzēt, cik viņš bija priecīgs.
Pozitīvais - es prasu, lai viņš aizved mani uz dārgu japāņu restorānu.
- Vari nākt arī tu. - Konnichiwa!
Nē. Nevajag, Liza.
Kāpēc? Es koledžā mācījos japāņu valodu.
- Nē, nemācījies. - Nemācījos.
Jocīgi - gaidīju, ka viņš bāzīs man degunā,
ka noraustījos un atmetu domu par darbu ar traumām,
bet viņš tā nedarīja.
Šķiet, arī viņš zina, ka neesmu tam piemērota.
- Kas? - Nekas.
Ko, pie velna, tu dari?
Kāpēc man vienmēr te jānāk un jākliedz uz tevi par Gabiju?
Tāpēc, ka tu esi sociopāte un tev nav robežu.
Vācies ārā no mana kabineta!
Tu esi Akmens derībā.
Vai gribi šo paturēt?
Tad sēdi nost un ieklausies!
- Sveiks! - Sveiks!
Tas ir forši, ko izdarīji Alises labā.
Nu, viņa ir mana vienīgā mazmeita.
Es nedomāju tikai par mašīnu.
Tas, ko tu pateici un ka atbrauci uz izlaidumu.
Zinu, ka tas viņai ir ļoti svarīgi. Arī man, tēt.
Nu, man prieks.
Par izlaidumu...
Uz to ceremoniju es tomēr netikšu.
Čoms uzaicināja mani uz dziļjūras makšķerēšanu
pie Katalinas krasta.
Kas tāds notiek tikai reizi mūžā.
Tāpat kā viņas izlaidums.
Nu beidz! Tā ir vidusskola.
Turklāt viņa ir tik priecīga par mašīnu... Viņa sapratīs.
Vai Alisei jau pateici?
Droši vien pagaidīšu, līdz braukšu prom.
Pateikšu, ka ir kas atgadījies.
Viņa ir forša meitene. Par to vispār neiesprings.
Tēt...
Brauksim pie Sameras! Gribu viņai parādīt savu jauno vāģi.
Man patīk būt tavā dzīvē, Alise, bet - vai nu viņa, vai es.
Labi. Nopirksim saldējumu!
Nāc! Sofī jau ir mašīnā.
Zini...
Zinu, ka ar Tiju mēs nesatikām, bet par Sofī man ir laba sajūta.
Šī man tiešām patīk.
Tiešām - viņa tev varētu derēt pat labāk.
Es saprotu, ka gribi aiz sevis ko atstāt.
Es nezin ko izdarītu, lai man būtu meita, kas turpinātu manu tradīciju -
vienlaikus būt grūti izturamai un iemīļotai.
Man likās, ka tu drīzāk esi tāds
"kas nu aiz manis paliks, tas paliks" tipa cilvēks.
Lūdzu, nejauc savas skumjas par to, ka tev ir trīs burvīgi, bet dumji dēli,
ar manu vēlmi nodot tālāk manu mūža darbu.
Dumji ir tikai divi no viņiem.
Paklau! Gabija tikai gribēja, lai tu iebāz viņai degunā to,
ka viņa bēg prom no sava sapņa,
bet tu to neizdarīji, jo esi egoistisks.
Paldies par tavu viedokli.
Es tagad nevaru ar tevi ņemties. Man būs pacients.
Es labprāt aizeju, jo tagad esmu tavā prātā,
un, kad tev pielēks, ka man taisnība, tu būsi tik nikns.
Tas noraus tev jumtu.
Miķis nomests.
Pag! Atvaino, jāpaceļ.
- Ar miķi pa galvu! - Ei!
Tu varēji mani savainot.
Es labāk izraisītu tev smadzeņu satricinājumu nekā nogalinātu kāda sapni.
Miķis nomests divkārt.
Miķi nevar nomest vairākkārt.
Ko? Kas...
Zini, kas man ir kabatā?
Trīskārt.
Saprotu, ka pēdējā brīdī, bet man jāsāk strādāt nākamnedēļ.
Un man pietiek naudas, lai tev samaksātu...
Tu par mani ņirgājies?
Ko? Domā - ja samaksāsi, es jutīšos labāk?
Vecīt, kur palika "viens otru atbalstīsim"?
Es par tevi rūpējos.
Ārzemēs, kad Merisola izrāva tavu mazo sirdi,
es rāvos par diviem, lai piesegtu tavu pakaļu, biedri.
Kāpēc tu to nodari visiem, kas ir tavā dzīvē?
Visiem, kas bijuši tev svarīgi, tu nodari vienu un to pašu.
Un viņš nemitējās kliegt.
Un parasti tādā brīdī sākas ziepes
- un es sāku norauties. - Ej dirst!
Bet tā nenotika.
Zini, tas bija briesmīgi.
Viņš iemeta man ar garnelēm
un nosauca mani par biedri.
Par biedri? Tas ir kā tad, kad delikatešu veikalā mani nosauc par šefu.
Tieši tā. Tas ir pats sliktākais.
Bet es paliku mierīgs.
Labi.
Tas ir tavs nopelns, Pol. Visas šīs bezmaksas konsultācijas...
Ei, cik, tavuprāt, tas būtu izmaksājis, ja tu man prasītu naudu?
Simt divdesmit tūkstošus.
Bet es jau neskaitu.
Joprojām neticas, ka šis ir mūsu pēdējais seanss.
- Būs kādi pēdējie paņēmieni? - Jā.
Šo sauc...
Apskāviens.
Nāc šurp, vecīt!
- Tiešām esi tik sentimentāls? - Nē, bet zinu, ka tu esi.
Tā ir privilēģija - redzēt, cik ļoti esi mainījies
un audzis.
Ne tikai es, Pol.
Esi mainījies arī tu. Ļoti.
Tiešām, vecīt. Es knapi tevi atpazīstu.
Sasodītā Liza!
Nolādēts!
Ei! Ak te tu esi.
Viss kārtībā?
Mans tētis uz izlaidumu neies.
Pag, kā? Viņš ir te.
Jā. Uzradās makšķerēšanas brauciens.
Vai tas vismaz ir avārijas makšķerēšanas brauciens?
Pārāk ātri.
Man tiešām žēl, Džimij.
Nevajag. Tā viņš vienkārši dara.
Man vajadzēja zināt.
Man vajadzēja turēt muti ciet un nemaisīties pa vidu.
Kas tagad notiek?
- Kas? - Šī noslēgšanās.
Es nenoslēdzos.
Ja tu uz mani dusmojies, varam par to parunāt.
Es negribu par to runāt. Nevajag, ja?
Nu...
Jūs bijāt precējušies ilgi. Vai konfliktus jūs risinājāt šādi?
Mēs ar Tiju lielākoties bijām vienisprātis,
jo īpaši, kad runa bija par manu tēti.
Tā man tagad pietrūkst visvairāk.
Visvairāk tev pietrūkst tā, ka tavai sievai nepatika tavs tētis.
Ne tikai tas.
- Topa piecniekā. - Skaidrs.
Jā.
Nu, tu nepārprotami aizskar vienas no manām bailēm,
tāpēc es to pateikšu.
Man liekas - bāzt man ģīmī tavu sievu nav godīgi.
Vai tas ir kas tāds, ar ko man būs jārēķinās?
Es neesmu šim gatavs.
Neesmu gatavs mums.
Es tiešām domāju, ka esmu. Atvaino!
Neesmu.
Mums tiešām viss notika ātri, ko?
Labi.
Jau no pirmās dienas Belvjū
es nejutos ērti.
Biju nervozs.
Es strādāju. Tu tagad metīsies iekšā stāstā
un pat nepaskaidrosi? Johaidī!
Kad es zaudēju savu pirmo pacientu,
tas satricināja mani tik spēcīgi, ka es aizgāju.
Es to nožēloju
ļoti ilgu laiku.
- Cik ilgi? - Pāris nedēļu.
Nedomāju, ka tu man to jautāsi.
Lai nu kā, tā vietā es izveidoju pats savu KBT praksi.
Palīdzēju cilvēkiem ar viņu ikdienas problēmām.
Bet tas īstais darbs ar traumām...
Tie dzīvības un nāves jautājumi...
Ar to es netiku galā.
- Tas pats. - Nav tas pats.
Tu esi stiprāka par mani.
Es to zinu,
jo tu palīdzēji man.
Ļoti.
Pol...
Esmu nesis sev līdzi daudz ko drūmu no savas bērnības kopā ar tēvu.
Mērkaķis!
Vardarbīgs.
Tāpēc es noslēdzos sevī.
Man žēl. Tas ir stulbi.
Bet šodien kāds man atgādināja, cik ļoti esmu audzis.
Un lielā mērā tas ir tavs nopelns.
Tu esi atvērusi mani kam jaunam.
Re! Esmu sadzēries nevāji.
Apsveicu! Pirmo reizi to lieto pareizi.
Esmu ielaidis savā dzīvē cilvēkus.
Es apprecēju Džūliju.
Es mašīnās dziedu.
Es zinu, kas ir En Vogue.
Atbrīvo prātu, mīļais!
Tu esi izmainījusi manu dzīvi.
Aizmirsti par visu to pārējo!
Gabij...
Mans mantojums esi tu.
Nu gan, Pol!
Ja gribi manu praksi, tā ir tava.
Velns, tu vari dabūt visu ēku. Manis pēc!
Bet, ja tajā darīsi visu pa vecam,
es tev paprasīšu miljonu miljardus dolāru.
Vai vari to dabūt par dolāru mēnesī,
bet tam ir jābūt traumu centram.
Ei!
Beidz raustīties!
Labi.
Panāc!
Bet tev tas jānosauc par Roudsa Traumu centru.
Nu nē!
Labi.
Kad būšu uz tavām koledžas futbola spēlēm, ja nav grūti,
pievērsies man, kad iesitīsi vārtus.
Tikai neuzkrītoši.
Sapratu. Izdarīšu to izsmalcināti.
- Piemēram, tā. - Lieliski.
Un es parādīšu pretī tāpat. Eleganti. Nekas tāds.
Ei, kur ir Sofī? Aizbrauca prom?
Domāju - jāuzaicina viņa uz izlaidumu.
Nē, labāk lai ir tikai ģimene.
Tulkojusi Inguna Puķīte