Alio?
Matai mane iš ten?
Alio!
Iki pasimatymo, lėtapėdžiai.
Pamenate, kaip Tija vadindavo mus lėtapėdžiais,
bėgdavo į priekį ir mojuodavo ranka kaip pamišusi?
Aš neprisimenu, nes tada manęs nekviesdavote eiti kartu,
nes manėte, kad esu nervinga ir sudėtinga.
O dabar taip nemanom.
Esu kas esu.
Bet pažiūrėkite į mūsų gražuolę su ryškiom kelnytėm.
Taip, mano mėgstamiausios.
Aš atsigaunu.
Dar kartą peržiūrėjau animacinį „Hobitą“,
nusilakavau nagus, bandžiau nupiešt ant jų mažyčius kardukus.
Gavosi kaip falai. Atrodo lyg hobitų pimpaliukai.
Savo žmogų išsivedžiau į jo pirmą žygį.
Taip, nesuprantu tų jūsų žygių.
Jūs tiesiog vaikštot, kai karšta?
Kartais pritrini šlaunis.
- Galim nenukrypt nuo Gabės? - Ačiū.
Ar tai reiškia, jog rytoj ateisi į darbą?
Aš dar turiu ką apvirškinti.
Ji dar virškina, Džimi.
Jėzau, atstok, biče.
Kodėl visi čia mane puolate?
- Taip smagiau. - Man jau ima patikti žygis.
- Taip. - Džimi, man reikia
dar mažiausiai savaitės.
O kas? Pavargai vežioti Polą?
Jis kasryt verčia mane sustot nusipirkt „akajų“.
Acai uogų.
Ir iš ko jis sužinojo apie „Smash Mouth“ grupę?
Iš manęs.
Gal man ką nors pasidaryt su plaukais iki koledžo?
Nusidažyt mėlynai ar rausvai?
Arba nusiskusk plikai, būsi kieta kaip niekas kitas.
Palaikau.
Visi manys, jog esi arba psichė, arba mirtinai ligota.
Bet kuriuo atveju, galėsi daryti ką panorėjusi, taigi, visapusė nauda.
- Ei, žmogau. - Ką?
Pietus suvalgei prieš valandą.
Ko čia dar triniesi?
Leidžiu laiką su savo bendraamžiais.
- Kas jam pasakys? - Aš.
Brajanai, mes tave mylime, bet tu esi senas, bičiuli.
Dar truputis, ir aš tau vošiu.
Ir visai aš nesenas.
Užbaik sakinį.
- „Whoop...“ - „There it is.“
Velnias.
Gerai, tiek to. Turiu pailsėti nuo Čarlio.
Saton mokome savarankiškai užmigti, todėl abu žiauriai nervingi.
Vakar jis mane žiauriai nervino,
ir aš jam pasakiau, kad jis nėra tėvas,
kas yra neginčijama tiesa,
bet jis man atšovė: „Tu irgi“,
ir tai mane baisiai
įskaudino.
Šūdas. Drė Tibodo skambina.
- Įdomus vardas. - Tikrai.
Tokį vardą visada reikia tarti kartu su pavarde.
Labas, Drė... Tibodo.
Sakiau?
Taip. Gerai skamba.
Apgailestauju.
Taip, ačiū, kad paskambinai.
Šūdas. Negavai to darbo?
Ne, mirė jo teta.
Bet darbą gavau. Gavau, blemba.
Aš šefo pavaduotojas, mieloji!
Mielasis! Taip!
O Dieve.
- Kas? - Šūdas.
Chorchė apie tai dar nežino, pridenkite mane.
Ko čia džiūgaujate?
mano kūdikis ištarė pirmuosius žodžius.
- Nieko sau. - Taip.
Ir ką ji pasakė?
Ji pasakė:
„Tete jaunas.“
Biče, tu jau buvai, kai gimiau aš.
Turi laidinio ryšio telefoną.
Vis dar sakai „Čekoslovakija“.
O kas? Kas nutiko?
Gerai.
Džiaugiuosi, kad važiavai pro šalį.
Gal nevažiavau pro šalį.
Gal tik norėjau pasimatyti su tavim.
Tikėjausi, kad tai pasakysi.
Ne, iš tiesų važiavau pro šalį.
Prakeikimas.
Lankau pilatesą kitoje gatvės pusėje.
Mielai pasakyčiau, kad matysimės triskart per savaitę,
bet tai nutinka vos kartą per dvi,
kai prisivalgau spurgų ir imu savęs nekęsti.
- Prašyčiau dar grietinėlės. - Žinoma.
Vadinasi, turiu laukti, kol imsi savęs nekęsti,
kad mudu pasimatytume?
Taip, bet tai galiu daryti beveik visada.
- Geras. Aš irgi. - Gerai.
Gal šįvakar?
Šūdas.
Aš retai vakarais būnu užsiėmęs,
bet šįvakar pas mus atvyksta mano tėtis.
Taip. O pažintis su tėvais būtų per ankstyva.
Tu juk susipažinai su mano buvusiu vyru ir sūnum,
apčiupinėjai mano naminę liemenėlę,
tai gal pats laikas?
Dėl manęs, galime ir paskubėti.
Mes taisyklių laužytojai.
Labas rytas, Džimi.
Labas rytas, atsitiktine moterie.
Polai, čia Sofi.
Sofi, čia Polas,
mano sąvadautojas.
Savaitgalį parkritau.
Džulė privertė mane paimti šitą.
Bet nesidrovėkite, linksminkitės.
Ar savo kailinius palikote mašinoje?
Nežinau, kodėl tai pasakiau. Aš net nepažįstu jūsų.
Ji tau tinka.
Tai nebuvo komplimentas, tiesa?
Tiesa.
Gerai, man metas.
- Laikom ryšį, gerai? - Gerai.
Malonu buvo susipažinti, Polai.
Ir man buvo malonu.
Liaukis.
- Kas? - Pamenu, kažkas mano vestuvėse
skatino tave nestovėti vietoj.
Gal padėkosi tam kažkam už išmintingą patarimą?
Ačiū, Polai.
Didžiuojuosi tavimi.
Ir toliau būk drąsus.
Gabė yra?
Sakė, jai reikia dar savaitės.
Velnias. Negerai.
Galiu pakalbėti su ja dar kartą, jei nori.
Ne. Aš pradėjau, aš ir užbaigsiu.
Jei reikės, pats atitempsiu tą moterį atgal į darbą.
Atrodytų, jog kalba sąvadautojas.
Ramiai, bičiuk.
Turite pageidavimų? Už monetą padainuosiu bet ką.
Tik pasakykite pavadinimą.
- Labas. - Labas.
Pilni namai.
Taip, man buvo nuobodu sėdėti namie.
Pamačiau tavo tėtį
ir, kaip tu visada sakai: „Su casa es mi casa.“
Nė karto nesu to sakęs.
- O derėtų. - Tiek to.
Žinote, Džimis skambina pianinu.
Taip, mes tai sužinojome gana skausmingai.
Prisiimsiu šlakelį nuopelno už tai. Aš, suprantate...
Kartą turėjau bilietus į Bilio Džoelo koncertą.
Draugas negalėjo eiti, tai aš pamaniau, kad nusivesiu Džimį.
Kitą dieną jis turėjo eit į mokyklą. Mama nepritarė,
bet aš norėjau, kad jis patirtų
- gyvos muzikos malonumą... - Taip.
Jam taip patiko, kad paskui jis visą savaitę vaikščiojo apspangęs.
Aš nebuvau apspangęs.
Aš buvau traumuotas.
Šalia manęs stovinti 60-metė
nusiėmė kelnaites ir metė į sceną.
Mačiau tai, ko neturi matyti septynmetis.
Tada užrašiau jį į pianino pamokas, o visa kita – istorija.
Jos vardas buvo Valeri Šlumberger.
Tai bent istorija.
Norėčiau, kad būtum buvęs mano tėčiu.
Ši istorija man priminė kai ką.
Kartą mėginau prasmukti į sceną pas Edą Šyraną.
Pasakiau, kad esu jo duktė.
Pasirodo, tai daro labai daug raudonplaukių,
todėl su juo nuolat keliauja tėvystę nustatantis žmogus.
Kas nori kavos?
Ką veikiate rytoj?
Aš turiu paimti naują mašiną, kuriai reikia šiek tiek meilės.
Galim visi kartu ją padailinti rytoj, muzikos paklausytume.
Neapmokamas darbas skamba viliojančiai,
bet rytoj su Alisa einam pirkti daiktų jos bendrabučio kambariui.
Tai galim padaryt bet kada.
Aš noriu užsiimt mašinų reikalais su seneliu.
Atleisk. Aš pamiršau apie tavo aistrą „mašinų reikalams“.
Gerai, galite važiuot kartu.
Aš turiu daug darbo, taigi...
Puiku. Einu miegot.
Derekas mane nuvargino. Davė dešimtinę, kad gročiau visas „Steely Dan“ dainas.
- Jis linksmas. - Jam su tavim irgi patiko, tėti.
Gerai, pailsėk.
- Iki, seneli. - Iki greito.
Žinai, kas keista?
Matau, kaip tave nervina, kai jis patinka kitiems.
Ką? Ne. Baik.
Gal truputį.
Klausyk, dukra.
Senelis moka apžavėt kitus.
Bet žmonės mato tik vieną jo pusę.
Tėti, tai mano išleistuvių savaitė,
o jūs abu esat brangiausi mano žmonės.
Gal tiesiog pabūkime kartu.
Važiuojam kartu
ir, prašau, būk jam malonus. Dėl manęs.
Ko tik paprašysi.
- Ačiū. - Taip.
Vis tiek važiuosim apsipirkti mano bendrabučio kambariui, taip?
Kam reikalingos lempučių girliandos ir sėdmaišis,
jei turi senelio meilę?
Po galais.
Aš dėkinga, kad atėjai aplankyti, bet žinau, kodėl tu čia.
Puiku. Tada iki rytojaus.
Geras bandymas.
Klausyk, gal aš
- tiesiog išklosiu tau viską? - Klok.
Žinai, buvau pernelyg užsisvajojusi apie tą traumų centrą.
Todėl grįždama į savo senąjį įprastą darbą
jaučiuosi lyg degraduočiau,
ir tai mane žiauriai liūdina,
nors jame man neblogai sekasi.
- Tau išties neblogai sekasi. - Ačiū.
Jaučiuosi lyg būčiau įstrigusi saloje.
Kaip Tomas Hanksas tame filme, kur dulkino kamuolį.
Nemanau, kad jis tai darė.
Ką? Jis ten išbuvo dvejus metus. Ką dar galėjo veikt su kamuoliu?
Netvirtinu, kad jis nieko nedulkino.
Tik sakau, kad jie su Vilsonu buvo daugiau...
draugai.
Dirbti darbą, kuriame esi puiki, nėra degradacija.
Tai paskutinė mano darbo savaitė.
Gyvenime.
Jei nenori grįžt dėl savęs,
padaryk tai dėl manęs.
Ir jei negalėsi jo pakęsti, po mėnesio galėsi jį palikti
ir atvykti pas mane į laivą Konektikute pasigirti.
- Gerai. - Gerai.
Bet į Konektikutą aš nevyksiu.
Ten vien pasipūtę baltaodžiai, avintys laiveliais.
Nesišaipyk iš mano kultūros.
Ei, bičiuli.
Girdėjau apie naują darbą.
Sveikinu.
Taip, ačiū, Di.
Gali pasidžiaugt su manim. Mano širdis atlaikys.
Man tik uždraustos kitos veiklos.
Seksas.
Girdėjau. Manau, visas rajonas irgi girdėjo.
Manau, visas rajonas irgi girdėjo.
Visiškai pasimečiau.
Tai išsikalbėkime.
Užlipsi pas mane ar man nulipt?
Juokauji?
Vajė, koks geras vaizdas.
- Nori pamyžt iš čia žemyn? - Žinoma.
Jokiu būdu.
Liaukis vieną kartą kviestis žmones čia myžt.
Tiek to. Kitą kartą.
Ne. Jokio kito karto.
Kitą kartą.
Tai dėl ko pasimetei?
Nemanau, kad galiu imtis šio darbo.
Galiu įkišt trigrašį?
Priklauso nuo to, ar vėl ant tavęs supyksiu.
Tokia galimybė labai tikėtina.
Tada nereikia.
Maniau, svajojai apie tokį darbą.
Prisimeni, kai sakiau, jog visata tau parodys, kada būsi pasiruošęs?
Tu esi labai pasiruošęs.
Visata mirko tave svieste ir barsto prieskoniais.
Tu nežinai, ką mums su Chorche teko kartu išgyventi.
- Niekam net nepapasakosi. - Taip.
Uždarysiu furgoną...
Jis nieko neturi.
Esi geras draugas, Šonai,
bet nors kartą gyvenime
privalai į pirmą vietą pastatyt save.
- Man tai sunku, žmogau. - Ne, aš suprantu.
Man irgi nesiseka būti savanaudžiu.
Mums reikia eksperto patarimo.
Ir kuo nusipelniau šio malonumo?
Sakiau?
Pakaba šiek tiek kliba.
Alisa, paduok raktą su lanksčia galvute.
Nenutuokiu, kas tai.
Jis panašus į žibintuvėlį su kupra.
Ji graži ir išmano įrankius. Aukso puodas.
Aš irgi kai ką žinau, tėti.
Žinai?
- Taip. - Gerai.
Kokia šios hulos šokėjos istorija?
Ji vardu Luna. Gimė Havajuose.
Turėjo vieną svajonę – šokti hulą.
Bet jai nepavyko.
Nes buvo per maža.
Dieve, kodėl mane tai graudina?
Taip, tai suaugusių moterų reikalai.
Jei nekreipsi į juos dėmesio,
patys liausis.
Klasiška mašina, seneli. Kelintų metų?
O gal tai jis? Davei vardą?
Salė, ji yra 1989-ų.
Puikūs buvo metai.
Įkūriau automobilių prekybos saloną.
Krito prakeikta Berlyno siena.
Ir tais metais Džimio bėgimas iki namų bazės
atnešė pergalę Mažojoje lygoje jo komandai
- „Barsukai“. - Taip.
Gerai, tėti.
Mes taip džiūgavome,
jog jis nė nepastebėjo, kaip šaukdamas išspjovė savo pieninį dantį
tiesiai man į marškinių kišenę.
Ne.
Jo mama vos galo negavo tvarkydama skalbinius vakare.
Dieve, jei rasčiau žmogaus dantį savo vyro kišenėje,
pagalvočiau, kad jis serijinis žudikas.
Ji dar ir šmaikšti. Manau, gera partija.
Jūs irgi.
Ne man, žinoma. Kokiai kitai.
Kartais pakanka vieno ačiū.
Ačiū.
Gerai, atnešiu vandens.
Puiku.
Prie darbo, vaike.
Suveržkime ratų veržles.
Tikrai ketini nešt vandens.
Maniau, tai kodinis žodis, reiškiantis
„tegu dirba jie“.
Man jis patinka.
Taip, jis visiems patinka.
Atleisk. Tiesiog...
Jis pasakoja idiliškas istorijas iš mano vaikystės, lyg jos būtų...
beveik tikros.
Tai tu tada nelaimėjai rungtynių?
Laimėjau. Buvo labai smagu.
Ne, bet jis ten atsidūrė beveik netyčia.
Kai tėtis būdavo šalia, buvo smagu.
Tačiau atrodydavo, kad jis
nuolat turėjo svarbesnių reikalų.
Kai žuvo Tija, jis atėjo į laidotuves
ir visiems paskelbė,
jog nuo tada mes su Alisa jam būsime svarbiausi
ir kad jis mums padės.
O paskui, nežinau. Matyt, atsirado ypatingai smagių reikalų,
nes mes jo nematėme dvejus metus.
- Tai bent. - Supranti?
Esi 42 metų psichoterapeutas su tėvo problemomis.
Blemba.
Klausyk, aš suprantu.
Tavo tėtis tave įskaudino.
Jei tau padės, šįryt parašė mano mama.
Sakė, kad mano šukuosena tinka tik jaunoms.
Šūdas.
Bet tu esi suaugęs vyras, Džimi, ir nuostabus.
Vadinasi, tavo tėtis kai ką darė gerai.
Be to, artėja Alisos išleistuvės, ir žinau, kad nori jomis pasidžiaugti,
tai gal pasistenk paleisti praeitį.
Kas žino?
Gal jis tave nustebins.
Jis mane jau nustebino, atvykęs į Alisos išleistuves.
Taip, gerai.
Vos nepamiršau.
- Tavo šukuosena tobula. - Ačiū Dievui.
Mes vos neišsiskyrėme.
Lisa, kas nėra išsiuntęs piktos žinutės, kurios gailėjosi?
Ar esu parašiusi tipui, kuris neatėjo į pasimatymą:
„Dėjau ant tavęs, paliegėli.
Esi panašus į „Slender Man“?
Taip.
Ar buvau supainiojusi restoranus?
Irgi taip.
Svarbiausia tokiais atvejais
išbūti tą nepatogumą, girdi?
Ir nepulti veikti iš pykčio.
Turi mano telefono numerį.
Jei pajusi vėl panašų impulsą, visas piktas žinutes siųsk man.
Tik paminėk: „Čia ne apie Gabę“, kad aš tavęs neužsipulčiau,
- gerai? - Gerai. Ačiū.
Šaunu, kad grįžai.
Man irgi smagu.
Per vėlu. Jau pamačiau.
Gerai, tiek to. Taip,
aš žvaigždė. Jei ant Rašmoro kalno būtų išskaptuoti psichoterapeutai,
būtume Froidas, Jungas, Liusė iš „Čarlio Brauno“ ir aš.
Kaip jau sakiau, tik tark žodį,
ir viskas čia bus tavo.
Kaip tu tai įsivaizduoji?
Ar man atiteks tavo darbo stalas?
O tavo kabinetas?
O Džulė?
Nes tuomet tepsiu aliejumi jos kojas
ir čiuožinėsiu jomis kaip čiuožykla, supratai?
- Nesijaudink. - Sėsk.
Gerai.
Nuskambėjo vaizdingiau nei man atrodė.
Šiam darbui paskyriau visą savo gyvenimą.
Mokiausi, tobulinausi.
Nes mačiau, kaip tai padeda žmonėms.
Ir galvojau apie tavo žodžius,
jog pastaraisiais metais tapau tau mentoriumi.
Taip?
Man būtų be galo svarbu, jei galėčiau pasidalinti savo žiniomis,
ir tu galėtum platinti jas toliau.
O kas man iš to?
Kas tau iš to, kad pasidalinsiu su tavimi savo išmintimi?
Atidengei kortas.
Pernelyg to trokšti.
Tiek to.
Kokios tavo sąlygos?
Tu prisiderinsi prie mano darbotvarkės.
- Retsykiais pripažinsi... - Gerai.
...kad ir aš turiu gerų idėjų,
ir nusivesi mane į brangų suši restoraną.
Ne ten, kur gamina įgrisusį tuną.
O ten, kur tiekia mirtinai nuodingas pūsliažuves.
Sutinku su dviem sąlygomis.
Leisi man išgerti sakės stikliuką ir niekam manęs neįskųsi.
Ir antra,
įkelk mane į Rašmoro kalną
vietoje Froido.
Sutarta.
Smagu, nes lažinausi su draugais,
kad galiu suimprovizuoti TED kalbą ir sužibėti.
Ir galiu sau leisti tai pasakyti, nes nesu senas.
Gerai, pradėsiu.
Savanaudiškumas.
Aš, Brajanas Lorenzas, esu savanaudis.
Savanaudžiai yra
laimėtojai.
Kiek sykių pagalvodavome
„jei tik būčiau išdrįsęs siekti to, ko iš tiesų noriu.
Bet, kitaip nei šis žavus jaunas gėjus, stovintis prieš mane,
esu slegiamas minčių, jog turiu būti geras,
pirma paisyti kitų žmonių interesų
ir neimti Andželos kavos,
jei ji užsisakė panašią kavą, o aš pasiruošęs išeiti.“
Turiu jums žinią.
Visi mes esame savanaudžiai.
- Taip. - Net Motina Teresė buvo savanaudė.
Ji padėdavo kitiems, nes tai jai suteikdavo džiaugsmą.
Taigi, Motina Teresė ir aš esame tokie patys.
Aš renkuosi tai, kas teikia man didžiausią laimę,
kaip ir toji išprotėjusi vienuolė.
Jei noriu ką suvalgyti, valgau. Jei noriu ką nusipirkti, perku.
Jei noriu pasimylėt su gražiu nepažįstamuoju, aš...
Aš to nebedarau.
Motina Teresė, manau, irgi.
Ir žinote, ką?
Ta energija, kurią gaunu elgdamasis su savimi kaip su princu,
maitina mane, kai esu iš tiesų reikalingas Čarliui ir Saton.
Kaip galiu būti kam nors naudingas,
jei nesu laimingas?
Bingo! Pagaliau jis pasakė prasmingą dalyką.
- Pagavau. - Geras.
Šūdas, reikėjo įrašyti.
- Gerai. Štai. Iš pradžių. - Ačiū už bandelę.
Aš, Brajanas Lorenzas, esu s...
Supratau. Gavote, ko norėjote, ir išėjote?
Tai aš juos to išmokiau.
Tai ką manom?
Ji pasiruošusi riedėt į gatves.
Taip, atrodo dailiai.
Taip, vajė.
Šie ratai
riedės taip,
kad visi trauksis iš kelio.
Seneli, vairuodamas šią gražuolę, būsi tikras moterų magnetas.
Man teks kliautis išvaizda, vaike.
Nes tai ne mano mašina.
- Ji tavo. - Ką?
Tu rimtai? Noriu pasakyt...
Tai nepaprastai miela,
bet tėtis jau nupirko man mašiną.
Jos gimtadieniui.
Toks pats geltonas minikuperis, kokį vairavo Tija paauglystėje.
Mes su Sofi per jį susipažinome. Pirkau iš jos.
Taip, biče.
Jaučiuosi kaip idiotas.
Klausyk, neketinau čia su niekuo varžytis.
Tiesiog norėjau
atsiprašyti už tai, kad gyvenimas neleido man būti šalia
pastaraisiais metais.
Bet kuriuo atveju gali turėti mašiną
Rytinėje pakrantėje ir mašiną Vakarinėje pakrantėje.
Arba, nežinau, gali ją parduoti.
Aš ją pasiliksiu.
Labai tau ačiū, seneli.
Man ji labai patinka. Ačiū.
Prašom.
Ir ačiū tau, tėti.
Gal juokauji? Labai puiku.
Šis automobilis gali paskatinti pokalbius su vaikinais.
Nekantrauju susipažinti su vyrukais, kurie man tai paaiškins.
Tai koks ten paskutinės metodikos pavadinimas?
Kosminis pyktis?
Kosminis įniršis.
Kai jautiesi puolamas ar smerkiamas.
Polai, na ir pavadinimai.
Sūkurys, Juodoji saulė,
Projekcijos tirpimas.
Sakyk atvirai, ar tais laikais daug rūkei žolės?
Visai nedaug.
- Leisk man vieną pervadinti. - Gerai.
Tik kad nebūtų žodžio „kekšė“.
Rytoj aptarsime. Turime visą savaitę.
Ką? Neįveiksiu viso šito per savaitę.
Turėsi palaikyti su manim ryšį net po to, kai išvyksiu.
Manau, anksti ryte porą valandų per „Zoom“.
Gaila, nematei, koks jis buvo laimingas.
Mano nauda bus tai, jog jis mane nusives į prabangų omakase.
- Gali ir tu eiti. - Koničiva!
Ne. Bloga Liz.
Kodėl? Koledže mokiausi japonų kalbos.
- Nesimokei. - Nesimokiau.
Keisčiausia tai, jog tikėjausi, kad jis bars mane
už tai, kad pridėjau į kelnes dėl savo traumų centro,
bet jis to nedarė.
Regis, jis irgi mano, kad nesu tam sutverta.
- Kas? - Nieko.
Ką tu sau galvoji, blemba?
Kodėl nuolat turiu ateiti čia ir apšaukti tave dėl Gabės?
Nes esi sociopatė ir neturi ribų.
Nešdinkis lauk iš mano kabineto.
Esi davęs Akmens įžadus.
Nori pasilikti?
Tada sėsk ir paklausyk manęs.
Gražiai pasielgei su Alisa.
Ji mano vienintelė anūkė.
Kalbu ne vien apie mašiną.
Tai, ką pasakei... Ir kad atvykai į išleistuves.
Žinau, jai tai labai brangu.
Ir man, tėti.
Džiaugiuosi.
Dėl išleistuvių...
Pačioje ceremonijoje dalyvauti negalėsiu.
Bičiulis pakvietė mane į giluminę žvejybą
šalia Katalinos pakrantės.
Tokia proga pasitaiko sykį gyvenime.
Kaip ir jos išleistuvės.
Liaukis, tai tik vidurinė.
Be to, ji tokia laiminga dėl mašinos, kad viską supras.
Jau pasakei Alisai?
Verčiau palauk, kol išvyksiu.
Žinai, pasakyk, atsirado reikalų.
Ji šauni mergaitė. Jai nė motais.
Tėti...
Važiuojam pas Samer. Noriu parodyt jai savo naujus ratus.
Smagu dalyvauti tavo gyvenime, Alisa, bet arba ji, arba aš.
Gerai. Važiuojam ledų.
Eime, Sofi jau mašinoje.
Žinai,
mes su Tija ne itin sutardavome, bet Sofi man simpatiška.
Man jinai patinka.
Jei atvirai, manau, ji tau geriau tiks.
Suprantu dėl palikimo.
Viską padaryčiau, jei turėčiau dukterį, kuri tęstų mano tradiciją
būti vienu metu sudėtinga ir visų mylima moterimi.
Tačiau maniau, kad tau ne itin rūpi
tos tradicijos šmadicijos.
Prašau nepainioti savo liūdesio dėl trijų žavių, bet bukų sūnų
su mano troškimu pratęsti savo darbą.
Tik du iš jų yra buki.
Klausyk, Gabė norėjo, kad tu ją pabartum dėl to,
kad ji pabėgo nuo savo svajonės,
o tu to nepadarei, nes esi savanaudis.
Ačiū už nuomonę.
Negaliu dabar su tavim kalbėtis, tuoj ateis pacientas.
Mielai išeisiu, nes jau įlindau tau į galvą,
ir kai suvoksi, jog esu teisi, taip įnirši,
jog tau stogą nuraus.
Numetu mikrofoną.
Palauk. Atleisk. Paimsiu.
Mikrofonu tau per galvą.
Dar sužeisi mane.
Verčiau trinktelėčiau tau per galvą, nei nužudyčiau žmogaus svajonę.
Dvigubas mikrofono numetimas.
Negali kelis kartus numesti mikrofono.
Ką? Kur...
Kas mano kišenėje?
Trigubas.
Suprantu, kad paskutinę minutę pranešu, bet darbą pradedu kitą savaitę
ir turiu pakankamai grynųjų, kad sumokėčiau tau...
Tu juokauji, blemba?
Ką? Manei, sumokėsi man, ir aš geriau pasijusiu?
Brolau, kur dingo savitarpio pagalba?
Aš padėjau tau.
Ten, kai Marisol sudaužė tau širdelę,
aš budėdavau ir už tave, drauge mielas.
Kodėl tu taip elgiesi su visais savo gyvenime?
Su visais, kurie tau brangūs,
elgiesi taip pat, blemba.
Jis šaukė ir šaukė,
ir man tokiais atvejais užtemdavo sąmonė
- ir aš nesusivaldydavau... - Dėjau ant tavęs.
...bet ištvėriau.
Buvo siaubinga.
Jis metė į mane krevetę
ir išvadino „mielu draugu“.
Draugu? Kaip parduotuvėje mane pavadina „viršininku“.
Būtent, baisu.
Bet išlikau ramus.
Puiku.
Čia tavo darbas, Polai.
Tavo nemokama terapija.
O kiek man ji būtų kainavusi?
Šimtą dvidešimt gabalų.
Bet aš neskaičiuoju.
Sunku patikėti, kad tai paskutinė mūsų sesija.
- Duosi dar kokių metodikų? - Taip.
Šita vadinasi
apkabinimu.
Eikš čia, žmogau.
Ar tu tikrai toks banalus?
Aš tai ne, bet tu toks.
Man privilegija buvo stebėti, kaip tu pasikeitei
ir išaugai.
Ne tik aš, Polai.
Tu irgi pasikeitei. Labai.
Žmogau, aš vos tave beatpažįstu.
Prakeikta Liz.
Prakeikimas.
Štai kur tu.
Ar viskas gerai?
Mano tėvo išleistuvėse nebus.
Pala, kaip tai? Jis čia.
Aha. Jį pakvietė žvejoti.
Ar tai bent skubi žūklė?
Per greit.
Man labai gaila, Džimi.
Nereikia. Jis nuolat tai daro.
Turėjau žinoti.
Man derėjo prilaikyti liežuvį ir nesikišti.
Kas tai?
- Kas? - Tu užsivėrei.
Nieko aš neužsivėriau.
Jei tave kuo nors nuvyliau, galim pakalbėti.
Nenoriu kalbėti. Man viskas gerai.
Buvai ilgai vedęs. Ar taip spręsdavai konfliktus?
Iš esmės, mūsų su Tija požiūriai sutapdavo.
Ypač dėl mano tėvo.
To labiausiai ir ilgiuosi.
Žmonos labiausiai ilgiesi dėl to, jog ji nemėgo tavo tėvo.
Ir dėl šito.
- Vieno iš penkių. - Gerai.
Gerai.
Kadangi užkabinai vieną mano baimių,
pasakysiu...
Man atrodo, kad nėra sąžininga mane nuolat lyginti su tavo žmona.
Ar man teks su tuo nuolat susidurti?
Aš nepasiruošęs.
Aš santykiams nepasiruošęs.
Maniau, kad pasiruošęs. Atleisk.
Nesu.
Mes išties paskubėjome, tiesa?
Gerai.
Nuo pat pirmos dienos Belvju
jaučiausi nepatogiai.
Buvau nervingas.
Aš dirbu. Negi rėši savo istoriją
nieko nepaaiškinęs? Po galais!
Mano pirmojo paciento mirtis
mane taip sukrėtė, jog aš subyrėjau.
Labai ilgai
to gailėjausi.
- Kiek? - Porą savaičių.
Nesitikėjau, kad šito paklausi.
Taigi, pradėjau savo kognityvinės elgesio terapijos praktiką.
Padėdavau žmonėms jų kasdieniame gyvenime.
Bet tas darbas su traumomis...
Tie gyvybės ar mirties reikalai...
Aš su tuo nesusitvarkiau.
- Aš irgi. - Nė velnio.
Tu esi stipresnė už mane.
Aš tai žinau,
nes tu man padėjai.
Labai padėjai.
Polai...
Nešiojausi daug tamsos, kurią vaikystėje man paliko tėvas.
Tas šūdžius.
Smurtavo.
Todėl tapau uždaru žmogumi.
Man labai gaila. Išties sunku.
Bet šiandien aš prisiminiau, kokią pažangą padariau.
Ir didele dalimi tai nutiko tavo dėka.
Atvėrei mane naujoms patirtims.
Žiūrėk, aš geriu vandenį, po galais.
Sveikinu, pirmąkart pateikei tinkamą pavyzdį.
Į savo gyvenimą įsileidžiu žmones.
Vedžiau Džulę.
Aš dainuoju automobiliuose.
Žinau, kas tokios yra „En Vogue“.
Laisvink protą, mielasis.
Tu pakeitei mano gyvenimą.
Pamiršk visą tą kitą mėšlą.
Gabe,
tu esi mano palikimas.
Po galais, Polai.
Jei nori mano praktikos, ji – tavo.
Gali pasiimti visą šį pastatą, man nerūpi.
Bet jei naudosi jį seniems ir įprastiems reikalams,
turėsi man už jį sumokėti milijoną milijardų dolerių.
Arba jis tau kainuos po dolerį už mėnesį,
bet čia turi būti traumų centras.
Ei.
Liaukis dėjusi į kelnes.
Gerai.
Eikš.
Bet pavadinimas bus Roudso traumų centras.
Tai jau ne.
Gerai.
O nuo grindų lentų Susiglamžę tavo marškinėliai
Kai apsilankysiu tavo rungtynėse koledže, jei nesunku,
įmušusi įvartį, duok man kokį ženklą,
tik kad nebūtų labai akivaizdu.
Supratau. Padarysiu ką nors subtilaus.
- Šitaip. - Puiku.
O aš padarysiu tą patį. Šaltai. Be dramos.
Ei, kur Sofi? Jau išėjo?
Galvojau pakviesti ją į savo išleistuves.
Ne, verčiau būkime tik šeima.
Kažkur tavo buto Antrame aukšte sienose
Paslėpiau meilės laišką Kurio neberandu
Su tavo tėčio nuotrauka Ir užrašu ant rakto
Tikiuosi, prisiminsi mane
Kaip žemės properšos Skausmo pilnos tavo akys
O nuo grindų lentų Susiglamžę tavo marškinėliai
Štai kaip prisimenu tave dabar
Kaip rūkas gatvėje Sukėlė man jausmus
Kai dirbai iki paskutinio prakaito lašo Laikydamas vairą
Štai kaip prisimenu tave dabar
Žinau, nederėtų traukti siūlo Iš megztinio, kurį vilkiu
Bet negaliu neatskleisti
Mano širdis ima viršų
Sakei, kad niekada neįsimylėsi Šaltą žiemą
Išvertė Egidija Namavičė