Hahó?
Láttok még onnan lentről?
Hahó!
Látlak titeket, lassú csigák!
Emlékeztek, amikor Tia mondta, hogy lassúak vagyunk,
és előrerohant, és úgy integetett, mint egy őrült?
Én nem emlékszem, mert régen nem hívtatok kirándulni,
mivel idegbajosnak és szemétkedőnek tartottatok.
Már nem tartunk annak.
Vagyok, aki vagyok.
De nézd ezt a csajt, megint itt van egy ilyen vadító gatyában!
Ja, ez a kedvencem.
Aha, jobban vagyok.
Újranéztem a Hobbit rajzfilmet,
és próbáltam kis kardokat festeni a körmömre.
Kicsit fallikusra sikerült. Mint egy rakás hobbitfarok.
És elhoztam a pasimat az első túrájára.
Nem tudom, szeretem-e.
- Mi ez? Gyalogolás a melegben? - Néha kidörzsölődik az ember combja.
- Nem maradhatnánk Gabynél? - Ó, köszi!
Ez azt jelenti, hogy holnap visszajössz dolgozni?
Még kattogok rajta.
Még kattog, Jimmy.
Jézusom, állj le, öcsém!
Oké, miért fogtok össze ellenem?
- Mert tök poén. - Már tetszik a túrázás.
- Ja. - Jimmy, kell, mondjuk,
még legalább egy hét.
Mi van? Unod furikázni Pault?
Csak minden reggel meg kell állnunk „akajáért”.
Így ejti az acait.
És ki mutatta meg neki a Smash Moutht?
Én.
Ne csináljak a hajammal megint valamit egyetem előtt?
Ne legyen kék vagy pink?
Vagy lehetnél tökös, és letolhatnád kopaszra.
Támogatom.
Azt fogják hinni, hogy pszichopata vagy halálos beteg vagy.
Így vagy úgy, de hagyni fogják, hogy csináld, amit akarsz, mindenki nyer.
- Csá, haver! - Csá!
Az ebédet már vagy egy órája megetted.
Mit keresel még itt?
Bandázgatok a spanjaimmal.
- Ki mondja meg neki? - Majd én.
Brian, szeretünk, de öreg vagy, barátom.
Közel vagyok hozzá, hogy megpofozzalak.
És amúgy meg nem vagyok öreg.
Segíts már egy számcímmel!
- „Whoomp...” - „...There It Is.”
Ó, a fenébe!
Na jó. Távol akartam lenni Charlie-tól.
Sutton önálló alvásán dolgozunk, és összevesztünk.
Tegnap este Charlie genyó volt,
és azt mondtam neki, hogy nem ő Sutton apja,
ami vitathatatlanul igaz,
de akkor visszaordított: „Te sem vagy az!”
És ez tényleg
baromi bántó volt.
Basszus! Dre Thibodeaux az.
- Ó, vicces név. - Az, mi?
Olyan, ami egyben működik. Mindkettőt ki kell mondani.
Üdv, Dre... Thibodeaux!
Mondtam.
Oké. Remekül hangzik.
Sajnálattal hallom.
Igen, kösz, hogy hívott.
Basszus! Nem kaptad meg a melót?
Nem, meghalt a nagynénje.
De a melót megkaptam. Kurvára meg!
Sous-chef vagyok, bébi!
- Kicsim! Ez az! - Hú!
Úristen!
- Mi van? - Ó, basszus!
Jorge még nem tud erről, szóval falazzatok!
Hé, mit ünnepeltek?
a kislányom kimondta az első szavakat.
- Ez őrület. - Igen.
Mit mondott?
Azt mondta, hogy:
„Apuci olyan fiatal!”
Ott voltál, amikor születtem.
Vonalas telód is van.
Még mindig Csehszlovákiát mondasz.
Miért? Mi történt?
Oké.
Örülök, hogy erre volt dolgod.
Hát, talán nem is volt erre dolgom.
Talán csak látni akartalak.
Reméltem, hogy ezt mondod.
Nem, erre volt dolgom.
Ó, a francba!
A Pilates-órám itt van szemben.
Szeretném mondani, hogy heti háromszor jövök,
de inkább kéthetente egyszer,
miután befánkozok, és utálom magam.
- Kérek még tejszínhabot! - Tessék!
Akkor ki kell várnom, amíg el nem tölt az önutálat,
hogy újra lássalak, mi?
Igen, de azt szinte bármikor tudom hozni.
- Szuper. Én is. - Oké.
Mondjuk, ma este?
Francba!
Ritkán történik velem valami, sőt soha,
de sajnos az apám ma este a városban lesz.
Rendben. És szülőkkel találkozni talán még korai lenne.
Habár te már találkoztál az exférjemmel és a gyerekemmel,
és megsimizted az otthoni cicifixemet,
úgyhogy lehet, hogy tartunk ott.
Én nem félek attól, hogy túl gyorsan haladunk.
Nem török pálcát.
Jó reggelt, Jimmy!
Jó reggelt, random nő!
Paul, ő itt Sofi.
Sofi, ő Paul,
a stricim.
Üdv! A hétvégén kicsit elestem.
Julie kényszerített, hogy használjam.
De ti csak mulassatok tovább!
A kocsiban hagyta a szőrmebundát?
Nem tudom, miért mondtam. Nem is ismerem.
Tökéletesen illik hozzád.
Ezt nem bóknak szánta, ugye?
Nem bizony!
Oké, nekem mennem kell.
- Majd beszélünk. Oké. - Oké.
Örültem, Paul.
Én úgyszintén.
Hú!
Jaj, ne kezdd!
- Mi van? - Úgy emlékszem, hogy valaki az esküvőmön
erősködött, hogy újra randiznod kéne.
Gondoltam, talán megköszönnéd a bölcsességét annak, aki ezt mondta.
Köszönöm, Paul!
Büszke vagyok rád.
Maradj bátor!
Gaby beért már?
Azt mondta, kell neki még egy hét.
A fenébe! Ez nem jó jel.
Ha akarod, újra beszélhetek vele.
Nem. Én rontottam el, én is hozom helyre.
Ha kell, akkor én magam cibálom vissza azt a nőt a placcra.
Ez pont olyan, mint amit egy strici mondana.
Ne feszülj be, hapsikám!
Van kérés? Egy negyeddollárosért bármit eljátszom.
Csak kérnetek kell.
- Szia! - Sziasztok!
Azta, telt ház van, mi?
Igen, tudod, otthon kell kuksolnom, és unatkoztam.
Láttam apádat megjönni,
és ahogy mindig mondod: „Su casa es mi casa.”
Én ezt soha nem mondtam.
- Pedig kéne. - Oké.
Tudod, Jimmy tud zongorázni.
Igen, fájdalmasan jól tudjuk.
Ez kicsit az én érdemem. Én, tudod...
Egyszer volt két Billy Joel-jegyem.
A barátom lemondta. És én, tudod... Gondoltam: „Akkor elviszem Jimmyt.”
Másnap tanítás volt. Az anyja nem örült neki,
de azt akartam, hogy átélje
- az élő zene örömét, úgyhogy... - Aha.
Annyira lenyűgözte! Vagy egy hétig ámulatban jött-ment.
Nem voltam ámulatban.
Traumatizált voltam.
A mellettem álló 60 éves nő
letépte a bugyiját, és a színpadra dobta.
Olyasmiket láttam, amiket egy hétévesnek soha nem szabadna.
Aztán beírattam zongorára, és a többit már tudjátok.
Valerie Schoenberger hívták.
Ez aztán a sztori!
Bárcsak te lennél az apám!
Erről jut eszembe,
egyszer megpróbáltam bejutni egy Ed Sheeran-koncert backstage-ébe
azzal, hogy az eltitkolt lánya vagyok.
De kiderült, hogy annyi vörös hajú csinálja,
hogy utazik vele egy apasági tesztes pasi.
Ki kér kávét?
DIREKT TERÁPIA
Mit csináltok holnap?
Veszek egy új autót, amit ki kell pofozni.
Gondoltam, tölthetnénk a napot azzal, hogy átnézzük, és zenét hallgatunk.
Bár jól hangzik, hogy ingyen melózhatok,
de holnap akartunk cuccokat venni Alice koleszszobájába.
Azt máskor is tudunk.
Autós izét akarok nagyapával.
Bocs! Elfelejtettem, hogy imádod az „autós izét”.
Jó, igen, ti menjetek csak!
Van egy csomó elmaradt munkám, szóval...
Szuper. Azt hiszem, korán ledőlök.
Derek lefárasztott. Adott egy tízest, hogy eljátsszak minden Steely Dan-nótát.
- Jó fej. - Úgy tűnt, hogy ő is nagyon bír, apa.
Rendben, pihenj egy kicsit!
- Szia, nagyapa! - Mindjárt jövök.
Tudod, mi a fura?
Látom, hogy zavar, ha mások bírják.
Mi? Nem. Ne hülyéskedj!
Oké, talán egy kicsit.
Nézd, kislányom!
Nagyapa egy sármőr.
Az emberek csak az egyik oldalát ismerik.
Nézd, apa, ezen a héten lesz a ballagásom,
és nekem csak ti vagytok,
szeretnék együtt lenni veletek.
Gyere az autós izére,
és kérlek, legyél vele normális, a kedvemért!
Érted bármit.
- Köszönöm. - Ugyan!
De ettől még megveszed a cuccokat a szobámba, ugye?
Kinek kell fényfüzér meg babzsákfotel, amikor ott van nagyapa szeretete?
Basszus!
Figyu, köszönöm, hogy eljöttél, de már tudom, miért vagy itt!
Ó, remek. Akkor holnap találkozunk.
Szép próbálkozás.
Mi lenne, ha akkor már
- kiönteném a szívem? - Halljuk!
Tudod, tényleg beleringattam magam a traumaközpontos ötletbe.
De hogy ugyanazt csináljam, mint eddig, az olyan, mintha visszalépnék,
és ez rohadtul lehangol, akkor is, ha állati jól csinálom.
- Tényleg állati jól csinálod. - Köszönöm!
Úgy érzem, mintha egy szigeten rekedtem volna,
mint Tom Hanks a filmben, amiben dugta a labdát.
Nem biztos, hogy megtörtént.
Mi? Két évig volt ott. Mi mást csinálhatott volna vele?
Nem mondom, hogy semmit nem dugott.
Csak azt mondom, hogy szerintem ő és Wilson inkább...
barátok voltak.
Nézd, nem visszalépés azt csinálni, amiben kiemelkedő vagy!
Ez az utolsó hetem a munkahelyemen.
Örökre vége.
És ha nem jössz vissza magad miatt...
akkor tedd meg értem!
És ha... ha rühelled, és egy hónap múlva kilépsz,
eljöhetsz hozzám a hajómra Connecticutba, és az orrom alá dörgölheted.
- Oké. - Oké.
De soha nem megyek Connecticutba.
A fehér előjogok meg a vitorláscipők világa.
Ne gúnyold a kultúrámat!
Hé, haver!
Hallottam az állásról.
Gratulálok!
Ja, kösz, D!
Izgalomba jöhetsz előttem. Kibírja a szívem.
Csak máshogy nem szabad izgalomba jönnöm.
Szexuálisan.
Értettem. Ahogy szerintem az egész környék is.
Csak kattogok.
Jó, beszéld ki magadból!
Akarsz feljönni te, vagy menjek le én?
Most szívatsz?
Öregem, őrületes innen a kilátás.
- Hé, akarsz lepisilni a teraszról? - Persze.
Még mit nem!
Szokj le róla, hogy mindenkit felhívsz ide pisilni!
Oké. Legközelebb.
Nem. Nincs legközelebb.
Legközelebb.
Szóval, min kattogsz?
Szerintem nem vállalhatom ezt a melót.
Beledumálhatok?
Az attól függ. Az lesz a vége, hogy megint begurulok rád?
Természetesen ez is egy lehetséges kimenetel.
Akkor nem.
Azt hittem, ez az álommelód.
Emlékszel, hogy mondtam, az univerzum tudatja, mikor vagy kész?
Hát, totál kész vagy rá.
Az univerzum vajba márt, és még jól be is fűszerez.
Fogalmad sincs, min mentem keresztül Jorgéval.
- Olyan szaron, amit el sem mondhatok. - Aha.
Ha nem lesz a kajás kocsim...
Neki nincs semmije.
Jó barát vagy, Sean,
de egyszer az életben
magadat kell előtérbe helyezned.
- Ez... Nehéz nekem, haver. - Nem, megértem.
Én sem vagyok jó az önzőségben.
Ide szakértő tanácsa kell.
Minek köszönhetem ezt az örömöt?
Mondtam.
A felfüggesztés kicsit lóg.
Alice, add azt a kardáncsuklós kulcsot!
Lövésem sincs, mi az.
Ó, az, amelyik úgy néz ki, mint egy púpos zseblámpa.
Szép, és kiigazodik a szerszámosládán. Főnyeremény.
Én is tudok egyet és mást, apa.
Ó, tudsz egyet és mást, hm?
- Aha. - Oké.
Mi a hulás csaj sztorija?
A neve Luna. Hawaiin született.
Egy álma volt: hogy hulát táncoljon.
De nem sikerült neki.
Mert túl kicsi.
Istenem, miért hatódtam meg egyből?
Ja, ez a normál méretű nők pályája.
Ha elengeded a füled mellett, maguktól abbahagyják.
Uras ez a verda, nagyapa. Milyen évjárat az öreglány?
Vagy öregfiú? És van már neve?
Sally lány, és ’89-es.
És micsoda év volt az!
Megnyitottam az első kereskedésemet.
Leomlott a rohadt berlini fal.
Emellett az az év, amikor Jimmy hazafutást ütött,
amivel megnyerte a Kisligás Bajnokságot a csapatának,
- a Borzoknak. - Ja.
Oké, apa.
Kimentem hozzá a bázisra. Annyira ünnepeltünk,
észre sem vette, hogy az ordítástól kirepült az egyik tejfoga
a szájából egyenesen az ingem zsebébe.
Ne!
Az anyja majdnem szívrohamot kapott, amikor aznap este mosott.
Istenem, ha én találnám meg valakinek a véres fogát a férjem zsebében,
azt gondolnám, hogy sorozatgyilkos.
Még vicces is. Szerintem érdemes megtartani.
Téged is.
Úgy értem, nem nekem. Valaki másnak.
Néha elég egy „köszönöm”.
Köszönöm.
Na jó, hozok mindenkinek egy kis vizet.
Kúl.
Á, na gyere, csajszi!
Húzzuk meg a kerékanyákat!
Tényleg vizet hozol.
Azt hittem, csak jelszó arra,
hogy hadd dolgozzanak ők.
Bírom apádat.
Igen, mindenki bírja.
Bocs! Csak...
Szeret idilli történeteket mesélni a gyerekkoromról, amik mindig...
majdnem igazak.
Akkor nem ütöttél hazafutást, hogy megnyerd a bajnokságot?
Ó, de igen. Kurva jó volt.
Nem, csak az, hogy ő ott volt, totál véletlen.
Amikor apám velünk volt, az jó volt.
Mindig úgy tűnt, mintha neki mindig
más fontos dolga lenne.
És amikor Tia meghalt, eljött a temetésre,
és mondott egy nagy beszédet,
hogy én és Alice mindennél fontosabbak leszünk,
és a támaszunk lesz.
És aztán nem tudom. Valami szuper menő dolog történhetett,
mert két évig nem láttuk viszont.
- Azta! - Ugye?
Te egy 42 éves pszichológus vagy, akinek apakomplexusa van.
Bassza meg!
Nézd, megértem!
Az apád szemét volt veled.
Igen, ha ez segít, az anyám ma reggel rám írt,
hogy ez a haj csak fiatalabbaknak áll jól.
Basszus!
De már felnőtt vagy, Jimmy, és nagyon klassz pasi vagy.
Szóval apád mégis jól csinált valamit.
Ráadásul Alice elballag, és tudom, hogy szeretnéd élvezni,
szóval talán próbáld elengedni a múltat.
Ki tudja?
Tudod, talán apád meg fog lepni.
Nézd, már azzal is meglepett, hogy eljött Alice ballagására!
Na, tessék!
Majdnem elfelejtettem.
- A frizurád tökéletes. - Hála Istennek!
Már majdnem szakítottunk.
Megértem, Lisa. Mindenki írt dühös üzenetet, amit megbánt.
Írtam a srácnak, aki nem jött el a randira:
„Baszódj meg, kopasz girnyó!
Az Ismeretlen Rém is szebb”?
Igen.
A rossz étteremben vártam a pasit?
Szintén igen.
A lényeg, hogy eljusson odáig,
hogy elviseli a kényelmetlenséget, rendben?
Ahelyett, hogy a pillanat hevében beszólna.
Addig is megvan a számom.
Ha ilyen késztetést érez, akkor nekem küldje a dühös üzeneteket!
De kezdje úgy, „nem Gabyről van szó,” nehogy visszaírjak,
- jó? - Igen, így lesz. Kösz!
Nagyon jó, hogy visszajött.
Jó újra itt lenni.
Késő. Láttam.
Oké, jó. Igen.
Én vagyok a sztár, jó? Ha lenne Rushmore-hegy pszichológusokból,
Freud, Jung, Lucy a Charlie Brownból és én lennénk fent.
Ahogy mondtam, csak szólj!
Itt minden a tiéd lehet.
Hogy működne ez egyáltalán?
Megkapom az íróasztalodat?
A szobádat?
Julie-t?
Akkor innentől a fő hobbim, hogy beolajozom azt a lábat,
és csúszdának használom, érted?
- Szivi. - Ülj le!
Oké.
Ez szemléletesebb lett, mint hittem.
Egész életemben ez volt a munkám.
Tanultam, csiszolgattam.
Mert láttam, mennyit segít az embereknek,
és azon gondolkodtam, amit mondtál,
hogy az elmúlt pár évben inkább mentorként viselkedtem veled szemben.
Igaz?
Rengeteget jelentene nekem, ha megoszthatnám veled a tudásomat,
hogy tovább tudd vinni.
Nekem mi a jó benne?
Mi a jó neked abban, ha felajánlom, hogy... megosztom veled a bölcsességemet?
Elárultad magad.
Túlságosan akarod.
Rendben.
Mik a feltételeid?
Igazodsz az én időbeosztásomhoz.
- Néha beismered, hogy... - Oké.
...vannak jó ötleteim,
és el kell vinned egy drága sushiebédre.
Semmi unalmas, fűszeres tonhalizé.
Gömbhalas cuccról beszélek, ami meg is ölhet.
Megegyeztünk, két feltétellel.
Hagynod kell, hogy igyak egy szakét, anélkül, hogy beárulnál.
És kettő:
fel kell tenned a Rushmore-hegyedre.
Cseréld le rám Freudot!
Megegyeztünk.
Ez poén, mert fogadtam egy csomó barátommal,
hogy simán tarthatnék TED Talkot, és nagyon adnám,
amit mondhatok, mert nem vagyok öreg.
Oké, kezdjük!
Az önzőség.
Én, Brian Lorenzo, önző ember vagyok.
Az önző emberek
győztesek.
Hányszor gondoltuk már mindannyian magunkban...
„Bárcsak azt tehetném, amit igazán akarok!
De ellentétben ezzel a jóképű fiatal meleg férfival itt előttem,
terhelnek a gondolatok, hogy jó embernek kell lennem,
hogy másokat kell magam elé helyeznem,
hogy ne vegyem el egy bizonyos Angela kávéját,
ha a rendelése hasonló az enyémhez, és már nagyon mennék.”
Rendkívüli hír.
Mindannyian alapból önzőek vagyunk.
- Ja. - Még Teréz anya is önző volt.
Csak azért segített másoknak, mert ez okozta neki a legnagyobb örömet.
A lényeg az, hogy Teréz anya és én egyformák vagyunk.
Bármi is tegyen boldoggá, azt kurvára megcsinálom,
pont, mint az az őrült apáca.
Ha ennék valamit, megeszem. Ha vennék valamit, megveszem.
Ha szexet akarok egy dögös idegennel, akkor...
Jó, azt már nem csinálom,
és gondolom, hogy Teréz anya sem.
- Hát... - És akartok tudni valamit?
Az a sok energia abból, hogy úgy bánok magammal, mint egy kibaszott herceggel,
erőt ad, hogy Charlie és Sutton támasza legyek.
Úgy értem: hogy lehetnék jó bárkinek is az életemben,
ha én magam nem vagyok boldog?
Bingó! Végre mondott valami fontosat.
- Levettem. - Rendben.
Francba, felvehettem volna.
- Oké. Kezdjük! Az elejétől. - Oké. Kösz a sütit.
Én, Brian Lorenzo, önző emb...
Ó, értem. Megkaptátok, amit akartatok, és most csak így leléptek, mi?
Ezt én tanítottam nekik.
Rendben, mit gondolunk?
Ó, útra kész a kicsike.
Igen, nagyon pacek.
Ja, ja, azta!
Pofás járgány,
kilő majd,
végigbrümmög ezeken... ezeken az utakon.
Nagyapa, ezzel a kocsival igazi csajmágnes leszel.
Nos, a külsőmre kell hagyatkoznom, csajszi,
mert ez nem az én kocsim.
- A tiéd. - Micsoda?
Komolyan mondod? Mármint...
Ez hihetetlenül kedves tőled,
de apa már vett nekem egy autót.
A szülinapjára.
Ugyanolyan sárga Mini Cooper, mint Tiáé, amikor Alice kicsi volt.
Így találkoztunk Sofival. Tőle vettem.
Ja, gyökér!
Most baromi hülyének érzem magam.
Nézd, nem akartam belegázolni semmibe.
Csak így akartam
bocsánatot kérni, hogy olyan sűrű volt az élet, hogy nem tudtam többet itt lenni
az elmúlt pár évben.
Amúgy meg lehetne,
egy keleti meg egy nyugati parti autód.
Vagy nem is tudom, nyugodtan eladhatod ezt.
Megtartom.
Nagyon köszi, nagyapa.
Imádom. Köszönöm.
Szívesen.
És köszönöm, apa.
Szivi, ne viccelj! Király.
Ez az autó tutira jó beszélgetésindító lesz a fiúkkal.
Alig várom, hogy találkozzak azokkal, akik elkezdik magyarázni!
Mi volt a neve az utolsó eszköznek, amit mondtál?
Űrharag?
Kozmikus düh.
Amikor támadást vagy rosszallást érzel.
Paul, ezek a nevek tök brutálisak.
Az örvény, a fekete Nap,
kivetítésfeloldás.
Őszintén, mennyit szívtál te akkoriban?
Talán egy keveset.
- Figyi, hadd nevezzem át az egyiket! - Oké,
de nem tartalmazhatja a „rüfke” szót.
Holnap megtárgyaljuk. Egész héten ráérünk.
Mi? Egy hét alatt nem tudok végigmenni ezen az egészen.
Kapcsolatban kell maradnunk azután is, hogy elmentem.
Úgy lehetne, hogy a reggel egy párórás Zoommal indul.
Látnod kellett volna, milyen boldog volt.
A jó benne, hogy elvitetem magam egy bazi drága omakase-étterembe.
- Te is jöhetsz. - Konnichiwa!
Nem, rossz Liz!
Miért? Az egyetemen tanultam japánul.
- Nem, nem tanultál. - Nem tanultam.
Fura, de számonkérésre számítottam,
amiért beszartam, és abbahagytam a traumamunkámat,
de semmi.
Mintha ő is tudná, hogy nem vagyok alkalmas rá.
- Mi az? - Semmi.
Mi a faszt művelsz?
Miért kell mindig idejönnöm, és kiabálnom veled Gaby miatt?
Mert szociopata vagy, és nem ismered a határokat.
Tűnés az irodámból!
A Kő Szövetségének tagja vagy.
Meg akarod tartani?
Akkor tedd le a segged, és hallgass végig!
- Szia! - Szia!
Klassz, amit Alice-ért tettél.
Ő az egy szem unokám.
De nem csak az autóra gondolok.
Amit mondtál, és... és hogy itt vagy a ballagásra.
Tudom, sokat jelent neki.
És nekem is, apa.
Hát, örülök.
Ami a ballagást illeti...
Magán az ünnepségen nem tudok majd részt venni.
Egy barátom meghívott mélytengeri horgászatra
Catalina partjaihoz.
Ilyen csak egyszer van az életben.
Ahogy a ballagása is.
Ne csináld, ez... Ez csak a gimi.
Amúgy is olyan boldog az autóval, meg fogja érteni.
Neki már mondtad?
Talán jobb az indulásomkor közölni.
Azzal, hogy valami közbejött.
Laza csaj. Nem fog agyalni rajta.
Apa...
Menjünk Summerhez! Meg akarom mutatni neki az új verdát.
Szeretek az életed része lenni, Alice, de vagy ő, vagy én.
Rendben, menjünk fagyizni!
Gyerünk, Sofi a kocsiban vár!
Tudod,
Tiával nem jöttünk ki jól, de Sofival kapcsolatban jó érzésem van.
Ezt a csajt nagyon csípem.
Őszintén szólva, lehet, hogy ő még jobb is hozzád.
Értem az egész örökség dolgot.
Ölni tudnék, hogy legyen egy lányom, aki továbbviheti azt a sajátosságomat,
hogy egyszerre vagyok kellemetlen és nagyon is közkedvelt.
Csak azt hittem, hogy te inkább olyan
„az örökség hülyeség” típusú pasi vagy.
Kérlek, ne keverd össze a bánatodat, hogy három kedves, de buta fiad van,
azzal, hogy szeretném továbbadni életművemet.
Csak kettő buta közülük.
Ide hallgass, Gaby csak azt akarta, hogy számonkérd,
hogy menekül az álma elől,
és te nem tetted meg, mert önző vagy!
Köszönöm a visszajelzésedet!
Most nem tudok veled foglalkozni. Jön egy páciensem.
Örömmel elmegyek, mert már a gondolataidba férkőztem,
és amikor leesik, hogy igazam van, nagyon dühös leszel.
Totál ki fogsz borulni.
Mikrofon ledobva.
Ó, várj! Bocs! Fel kell vennem.
- Mikrofon a fejedhez vágva. - Hé!
Megsebesíthettél volna.
Inkább okozok neked agyrázkódást, mint hogy megöljem valakinek az álmát.
Dupla mikrofonejtés.
Nem lehet többször leejteni.
Mi? Hogy mi...
Tudod, mi van a zsebemben?
Tripla.
Tudom, az utolsó pillanatban, de a munka jövő héten kezdődik,
és van annyi pénzem, hogy kifizesselek...
Most szívatsz, baszki?
Mi? Azt hiszed, ha kifizetsz, attól jobban fogom érezni magam?
Tesó, hol van a híres „támogatjuk egymást” sztori?
Vigyáztam rád.
Odaát, amikor Marisol kitépte a pici szívedet,
dupla szolgálatot vállaltam, hogy fedezzem a segged, cimbi.
Miért csinálod ezt mindenkivel az életedben?
Mindenkivel, akit csak szerettél,
ugyanazt a geciséget csinálod.
És csak kiabált tovább,
és máskor ilyenkor fehéredik el a világ,
- és kezdek bepöccenni... - Baszd meg!
...de most nem.
Mármint borzasztó volt.
Megdobált garnélával,
és „cimbinek” hívott.
Cimbi? Ez olyan, mint amikor a csemegeboltos engem „főnöknek” hív.
Pontosan, ez a legrosszabb.
De zen maradtam.
Jó.
Hála neked, Paul.
Az ingyenterápiáknak.
Szerinted mennyi lett volna, ha tényleg felszámolod az egészet?
Százhúszezer.
Nem mintha számolnám.
Még mindig hihetetlen, hogy ez az utolsó ülés.
- Van valami utolsó eszköz? - Aha.
Ezt úgy hívják...
hogy ölelés.
Na gyere ide!
Ennyire nyálas vagy?
Nem, de tudom, hogy te igen.
Kiváltság volt látni, mennyit változtál
és fejlődtél.
Nem csak én, Paul.
Te is megváltoztál. Nagyon.
Komolyan. Szinte rád sem ismerek.
Kibaszott Liz!
A rohadt életbe!
Hé, hát itt vagy!
Minden oké?
Apám nem jön el a ballagásra.
Várj! Hogy érted? Hisz itt van!
Igen. De közbejött egy pecatúra.
Legalább vészhelyzeti pecatúra?
Túl korai.
Nagyon sajnálom, Jimmy.
Ne sajnáld! Mindig ezt csinálja.
Előre tudhattam volna.
Be kellett volna fogni a számat, és ki kellett volna maradnom belőle.
Mi ez?
- Micsoda? - Hogy így befordulsz.
Nem fordulok be.
Nézd, ha haragszol rám, megbeszélhetjük!
Nem akarok beszélni róla. Jól vagyok.
Úgy értem...
Hosszú ideig voltál házas. Mindig így kezelted a konfliktusokat?
Tiával a legtöbb dologban egyetértettünk,
különösen, amikor apámról volt szó.
Ez hiányzik belőle a legjobban.
Ami a feleségedből a legjobban hiányzik, hogy nem bírta apádat.
Az egyik dolog.
- Top öt. - Oké.
Oké.
Most rátapintottál az egyik félelmemre,
szóval... szóval egyszerűen kimondom...
Úgy érzem, hogy a feleségedet az arcomba vágni nem fair.
Folyton ez lesz? Hogy le kell nyelnem?
Nem vagyok kész erre.
Nem vagyok kész kettőnkre.
Azt hittem, hogy igen. Sajnálom.
Nem vagyok.
Hú!
Tényleg túl gyorsan haladtunk, igaz?
Oké.
A Bellevue-ban töltött első naptól kezdve
kényelmetlenül éreztem magam.
Ideges voltam.
Dolgozom. Te meg belevágsz egy történetbe,
se bocs, se semmi? Mi a franc?
Amikor elvesztettem az első páciensemet, annyira megrázott, hogy elmenekültem.
Amit aztán bántam,
rettentő sokáig.
- Mennyi ideig? - Pár hétig.
Nem gondoltam, hogy rákérdezel.
Mindenesetre inkább a saját kognitív módszerembe kezdtem.
Hogy segítsek az embereknek a... a hétköznapi szarokban.
De az igazi traumakezelési munkát...
Azt az élet-halál szart...
Nem bírtam elviselni.
- Dettó. - Nem dettó.
Te erősebb vagy nálam.
Tudom,
mert segítettél nekem,
méghozzá rengeteget.
Paul...
Cipeltem gyerekkoromból a sok sötét szart az apám miatt.
Az a szemét rohadék!
Erőszakos volt.
Az tett zárkózott emberré.
Sajnálom. Szívás.
De ma eszembe juttatta valaki, mennyit fejlődtem.
És ezt nagyrészt neked köszönhetem.
Új dolgokra tettél nyitottá.
Nézd, milyen kiba’ hidratált vagyok!
Gratulálok, hogy most először helyesen használtad a szót.
Embereket engedtem az életembe.
Feleségül vettem Julie-t.
Énekelek az autóban.
Tudom, kik az En Vogue.
„Free Your Mind”, bébi!
Megváltoztattad az életemet.
Felejtsd el az összes többi szart!
Gaby...
te vagy az örökségem.
Bakker, Paul!
Ha szeretnéd a praxisomat, a tiéd.
A pokolba is, ha akarod, az egész kibaszott épület a tiéd, nem érdekel.
De ha ugyanarra a régi módszerre használod,
akkor egycsilliárd dollárt fogok felszámolni.
Vagy havi egy dollárért is megkaphatod,
de akkor traumaközpontnak kell lennie.
Figyelj!
Elég volt a beszariságból!
Oké.
Gyere ide!
De Rhodes Traumaközpontnak kell elnevezned.
Egy frászt!
Oké.
A padló deszkái Hogy gyűrték össze az inged
Amikor elmegyek a focimeccseidre az egyetemen, ha nem gond,
mutass rám, amikor gólt rúgsz,
de ne túl feltűnően!
Meglesz. Majd valami alig észrevehetőt csinálok.
- Mondjuk, ezt! - Imádom.
Majd én is ugyanígy visszamutatok. Simán. Nem ügy.
Hé, hol van Sofi? Elment?
Arra gondoltam, meghívom a ballagásra.
Ne, inkább... inkább csak családtagokat!
Valahova a falba A második emeleti lakásodban
Elrejtettem egy szerelmes levelet Ami már ott van
Apád fényképével És egy szóval a kulcson
Ne hagyd, hogy az emlékem megfakuljon
Mint a repedések a földön És a szemed, amikor fáj a szíved
A padló deszkái Hogy gyűrték össze az inged
Éppen így emlékszem most rád
Mint a köd az utcán És hogy mit éreztem tőle
Amikor dolgoztál, aztán karamboloztál A kezed a kormányon
Éppen így emlékszem most rád
Tudom, nem kéne kihúznom a szálat A pulóveremből, ami rajtam van
De nem tudok ellenállni, kibontom
A szívem így lesz majd a legjobb
Azt mondtad, soha nem lennél szerelmes A tél közepén
A feliratot fordította: Binder Natália