Haló!
Haló?
Vidíš mě tam zespoda?
Haló!
Tak zatím, loudalové.
Víte, jak Tia říkala, že jdeme moc pomalu, běžela napřed a zběsile mávala?
Nevím, protože jste mě na výlety nezvali.
Měli jste mě za protivnou a problémovou.
A teď už nemáme.
Jsem, jaká jsem.
Ale tahle kočka má zase křiklavý kalhoty.
Tyhle mám nejradši.
Jo, už jsem na tom líp.
Viděla jsem animák Hobbita a malovala si na nehty miniaturní meče.
Ale vypadají spíš jako hobití péra. A Derrick jde na první výlet.
Moc se mi to nelíbí.
- Jdete i ve vedru? - Pak se ti o sebe třou stehna.
- Můžeme dál řešit Gaby? - Díky.
To znamená, že se zítra vrátíš do práce?
- Furt to zpracovávám. - Zpracovává to.
Prokrista, brzdi, kámo.
Proč jste se proti mně spojili?
- Pro srandu. - Chození je fajn.
- Jo. - Jimmy, potřebuju ještě aspoň týden.
Už nechceš vozit Paula?
Když on chce každý ráno jezdit pro „akáju“.
Myslí tím acai. A kdo mu řekl o kapele Smash Mouth?
Já.
Mám si před vejškou zase změnit účes? Obarvit se namodro, narůžovo?
Nebo buď drsná a ohol si hlavu.
Souhlas.
Lidi tě budou mít za psychouše nebo za nemocnou.
Každopádně si budeš moct dělat, co chceš, takže dobrý.
- Nazdar. - Čau.
Dojedls už asi před hodinou.
Co tu ještě chceš?
Chtěl jsem posedět s kámoškama.
- Kdo mu to řekne? - Já.
- Briane, máme tě rádi, ale jsi starej. - Mám chuť ti dát pohlavek.
A navíc starej nejsem.
Dokonči tuhle větu.
- „Whoop...“ - „There it is.“
Sakra.
Fajn. Potřebuju pauzu od Charlieho. Děláme spánkový trénink a hádáme se.
Včera byl nemožnej a já mu řekl, že není Suttonin táta,
což je přece pravda,
ale on na mě zařval: „Ty taky ne!“
Což mě prostě
hrozně ranilo.
Sakra. Volá mi Dre Thibodeaux.
- To je dobrý jméno. - Viď?
Je takový propojený. Musíš říct oboje.
Zdravím, Dre Thibodeauxi.
Vždyť to říkám.
Dobře. To zní skvěle.
To mě mrzí.
Jo, díky za zprávu.
Ach jo. Tu práci jsi nedostal?
Ne, umřela mu teta.
Ale vzal mě. Budu zástupce šéfkuchaře, bejby!
Lásko! Jo!
Bože můj.
- Co je? - Sakra.
Jorge to ještě neví, tak nic neříkejte.
Čau, co tady slavíte?
Moje holčička řekla svoje první slovo.
- Hustý. - Jo.
Co řekla?
Řekla:
„Táta tak mladý.“
- Zažils moje narození. - Máš pevnou linku.
- Pořád říkáš Československo. - Něco se tam stalo?
Tak jo.
Jsem rád, žes šla kolem.
Možná jsem nešla kolem.
Možná jsem tě jen chtěla vidět.
Doufal jsem, že to řekneš.
Ne. Šla jsem kolem.
Sakra práce.
Chodím naproti na pilates.
Ráda bych řekla, že třikrát týdně, ale je to spíš jednou za dva týdny,
když jím donuty a mám výčitky.
- Ještě šlehačku, prosím. - Samozřejmě.
Musím počkat, až se zase budeš nenávidět, abych tě mohl vidět?
Jo, ale to se dá zařídit skoro kdykoliv.
- Bezva. U mě taky. - Dobře.
Co třeba dneska?
Sakra.
Já skoro nikdy nic nemívám,
ale dneska bohužel přijede táta.
Jo, a na seznamování s rodiči je moc brzo?
Ty už znáš mýho exmanžela a syna
a osahal sis moji domácí podprdu, takže už je možná čas.
Nevadí mi, že na to jdeme rychle.
Jsme rebelové.
Brýtro, Jimmy.
Brýtro, nějaká paní.
Paule, to je Sofi.
Sofi, to je Paul,
můj pasák.
Zdravím. O víkendu jsem trochu spadl.
Tohle mi vnutila Julie.
Ale prosím, jen se smějte.
Kožich jste nechal v autě?
Nevím, proč to říkám. Neznáme se.
- Pro tebe je dokonalá. - To nebyl kompliment, viďte?
Ne.
Tak já už musím.
- Ozvu se. Tak jo. - Dobře.
Těšilo mě, Paule.
Mě taky.
Ty jo.
Nech toho.
- Co je? - Vybavuju si, že tě na mojí svatbě
někdo pobízel, abys zase začal randit.
Mohl bys tomu člověku poděkovat za jeho moudrost.
Děkuju, Paule.
Jsem na tebe hrdej.
Neztrácej odvahu.
Přišla už Gaby?
Prý potřebuje ještě týden.
Kruci. To není dobrý.
- Můžu si s ní zkusit znovu promluvit. - Ne. Já to pokazil, tak to i napravím.
Když to bude nutný, do práce ji dotáhnu vlastnoručně.
Takhle mluví pasáci.
Klídek, frajere.
Nějaká přání? Za čtvrťák zahraju cokoliv.
Stačí říct.
- Ahoj. - Ahoj.
Teda, tady je lidí.
Jo, já se doma nudil.
Viděl jsem přicházet tvýho tátu a ty vždycky říkáš: „Su casa es mi casa.“
To jsem nikdy neřekl.
- Ale měl bys. - Aha.
Jimmy umí hrát na klavír.
Jo, to bohužel víme.
Je to tak trochu moje zásluha. Měl jsem lístky na Billyho Joela.
Kamarád nemohl, a tak mě napadlo, že půjdu s Jimmym.
Byl všední den, jeho máma byla proti, ale já chtěl, aby zažil
- zázrak živé hudby. - Jo.
Ohromila ho. Snad týden chodil jako omámenej.
Nebyl jsem omámenej. Zažil jsem trauma.
Šedesátiletá ženská, co stála vedle mě, si strhla kalhotky a hodila je na pódium.
Viděl jsem věci, jaký by sedmiletej kluk vidět neměl.
Pak jsem ho přihlásil na klavír a zbytek znáte.
Byla to Valerie Schoenbergerová.
Povedená historka.
Chci tě mít za tátu.
To mi něco připomnělo.
Chtěla jsem do zákulisí na koncertě Eda Sheerana.
Jako jeho utajovaná dcera.
Ukázalo se, že to zrzky dělají tak často, že s sebou vozí test otcovství.
Kdo si dá kafe?
TERAPIE PRAVDOU
Co děláte zítra?
Já pojedu pro auto, ale chce dát do pořádku.
Mohli bychom to udělat spolu, poslouchat u toho hudbu...
Pracovat zadarmo zní lákavě,
ale my zítra chceme nakoupit věci na kolej.
To můžeme kdykoliv. Chci dělat autový věci s dědou.
Moje chyba. Zapomněl jsem, že „autový věci“ miluješ.
Jo, tak běžte spolu.
Já mám nějaký dohánění v práci.
Bezva. No, asi si zajdu zdřímnout.
Derek mě unavil, když mi platil, abych pořád hrál Steely Dan.
- Je s ním sranda. - Jeho to s tebou taky baví.
Tak jo, odpočiň si.
- Ahoj, dědo. - Zatím.
Víš, co je divný?
Vadí ti, když se děda lidem líbí.
Cože? Ne. No tak.
Možná trochu.
Podívej.
Děda umí okouzlit.
Lidi ho znají jen z jedné stránky.
Tati, tento týden slavím maturitu a mám jen vás dva.
Chci, abychom byli spolu.
Pojď s náma dělat autový věci a chovej se k němu normálně, kvůli mně.
Pro tebe cokoliv.
- Děkuju. - Jo.
Ty věci na kolej mi ale koupíš, že jo?
Na co světýlka a sedací pytel, když máš dědovu lásku?
Do háje.
Díky, žes přišel, ale já už vím proč.
Bezva. Tak zítra v práci.
Dobrej pokus.
- Co kdybych ti řekla, jak na tom jsem? - Tak mluv.
Dovolila jsem si snít o tom krizovým centru.
Představa, že vše zůstane při starým, je jako krok zpátky.
Mám z toho depku. I když v tom jsem skvělá.
- To teda jsi. - Díky.
Mám pocit, jako bych uvízla na ostrově. Jako Tom Hanks ve filmu, kde ojel ten míč.
To asi neudělal.
Co? Byl tam dva roky. Co by s ním dělal?
Neříkám, že nic neojel.
Jen že s Wilsonem byli spíš...
přátelé.
Hele, žádný krok zpátky to není, když budeš dělat něco, v čem vynikáš.
Jsem v práci poslední týden.
V životě.
A jestli se nevrátíš kvůli sobě...
udělej to pro mě.
A jestli to nevydržíš a za měsíc skončíš,
můžeš přijet do Connecticutu na moji loď a dát mi to sežrat.
- Tak dobře. - Tak dobře.
Ale do Connecticutu nepojedu. Je to tam samej běloch v mokasínách.
Neposmívej se mojí kultuře.
Čau, kamaráde.
Slyšel jsem, že tě vzali. Gratuluju.
Jo, díky, Déčko.
Raduj se se mnou. Moje srdce to snese.
Nesmím se vzrušovat jenom tím jiným způsobem.
Sexuálně.
Já to pochopil. I všichni sousedi.
Mám v hlavě zmatek.
Můžeme to probrat.
Přijdeš nahoru, nebo já dolů?
Děláš si srandu?
Kámo, to je neskutečnej výhled.
- Chceš odtud zkusit čůrat? - Rozhodně.
V žádným případě.
Přestaň sem zvát lidi, aby odtud čůrali.
Dobře. Tak příště.
Ne. Žádný příště.
Příště.
Tak z čeho jsi tak zmatenej?
Tu práci asi vzít nemůžu.
Můžu něco říct?
To záleží. Budu pak na tebe zase naštvanej?
Je to jeden z možných důsledků.
Takže ne.
Byl to tvůj sen.
Víš, že ti vesmír řekne, až budeš připravenej.
Jsi připravenej dokonale.
Vesmír tě polívá máslem a posypává kořením.
Neumíš si představit, co jsem s Jorgem prožil.
- O tom ani nemůžu mluvit. - Jo.
Když nebude food truck...
nezůstane mu nic.
Jsi dobrej kámoš, ale jednou v životě musíš na první místo postavit sebe.
- To je těžký. - Já to chápu.
Já taky neumím být sobec.
Potřebujeme radu od experta.
Čemu vděčíte za tu čest?
Já ti to říkal.
Tlumiče mají trochu vůli.
Alice, podej mi tu nástrčnou hlavici.
Netuším, co to je.
To, co vypadá jako svítilna s hrbem.
Je hezká, a navíc se vyzná v nářadí. To je výhra.
Já taky ledacos vím, tati.
Jo tak ty ledacos víš?
- Jo. - Tak dobře.
Tak co je zač ta Havajka?
Jmenuje se Luna. Pochází z Havaje.
Měla jedinej sen. Tančit hulu.
Ale nezvládla to.
Protože je moc malá.
Bože, proč mě to dojímá?
Je to jen pro velký ženy.
Nevšímej si jich, oni přestanou.
Je to fajnová kára, dědo. Kdy ji vyrobili? Nebo „ho“? Už jsi mu dal jméno?
Říkám mu Sally, je z roku 1989.
To byl panečku rok.
Otevřel jsem si první prodejnu. Padla Berlínská zeď.
Byl to i rok, kdy dal Jimmy vítězný homerun
za svůj tým v Little League Championship.
- Badgers. - Jo.
No jo, tati.
Na domácí metě jsme slavili tak zuřivě,
že si nevšiml, že mu vypadl jeden mléčný zub.
Z pusy přímo do kapsy mojí košile.
Ne.
Jeho máma málem dostala infarkt, když šla večer prát.
Ježíši, kdybych u manžela v kapse našla zkrvavenej zub,
měla bych ho za sériovýho vraha.
Je i vtipná. Tu bych si nechal.
Já vás taky.
Teda ne já. Někdo jinej.
Někdy stačí jen „díky“.
Díky.
No nic, zajdu nám pro vodu.
Bezva.
Tak pojď, holka. Jdeme utahovat matice.
Tys šel fakt pro vodu. Já myslela, že to znamená „ať si to odpracujou sami“.
- On se mi líbí. - Jo, jako všem.
Promiň. Jenom...
Rád vypráví idylický historky z mýho dětství, který jsou
skoro pravdivý.
Takže jsi nedal homerun a nevyhrál šampionát?
To jo. A bylo to boží.
Ale on u toho byl úplnou náhodou.
Když byl táta se mnou, bylo to dobrý.
Jenže se zdálo, že má pořád
něco jinýho na práci.
A když umřela Tia, přišel na pohřeb a měl proslov o tom,
jak pro něj s Alicí budeme na prvním místě a bude nám kdykoliv k dispozici.
A pak se mu asi naskytlo něco megahustýho, protože jsme ho dva roky neviděli.
- Ty brďo. - Že?
Jsi 42letej terapeut, co má problémy s tátou.
Sakra.
Já to chápu.
Tvůj táta ti ublížil.
Třeba ti pomůže, že mi máma ráno napsala, že můj účes je jen pro mladší.
Ty jo.
Ale jsi dospělej, Jimmy, a skvělej.
Takže něco se tvýmu tátovi povedlo.
Navíc Alice slaví maturitu a vím, že si to chceš užít,
tak zkus minulost pustit z hlavy.
Kdo ví?
Třeba tě táta překvapí.
Už teď mě překvapil, že kvůli Alici vůbec přijel.
No vidíš.
Já zapomněl.
- Účes máš dokonalej. - Díkybohu.
Byls kousek od rozchodu.
Chápu. Naštvaných esemesek pak lituje každý.
Napsala jsem tomu, co nepřišel na rande, „naser si, vypadáš jako Slender Man“?
Ano.
Čekala jsem na špatným místě?
Taky ano.
Hlavní je naučit se ten nepříjemný pocit vydržet
a hned nevybouchnout.
Máte moje číslo. Když budete mít nutkání, vylijte si zlost na mně.
Napište, že nejde o mě, ať vám to neoplácím.
- Ano? - Dobře. Díky.
Jsem moc ráda, že jste zpátky.
Já taky.
Pozdě. Já to viděl.
No dobře. Jo.
Jsem hvězda. Na Mount Rushmore s terapeuty
by byli Freud, Jung, Lucka z Charlieho Browna a já.
Však víš. Stačí říct. Celý to může být tvoje.
Jak by to fungovalo?
Dostala bych tvůj stůl? Tvůj kancl?
Julii?
Jestli jo, budu jí mazat nohy
a jezdit po nich jako na skluzavce, rozumíš?
- Neva. - Posaď se.
Fajn.
Bylo to až moc obrazný.
Té práci jsem věnoval celý život.
Učil jsem se, dál se vzdělával.
Viděl jsem, jak to lidem pomáhá.
Přemýšlel jsem o tom, jak jsi říkala,
že v posledních letech jsem vlastně tvým mentorem.
Že?
Moc by pro mě znamenalo, kdybych se s tebou o ty vědomosti mohl podělit,
abys je mohla dál šířit.
Co z toho budu mít?
Co budeš mít z toho, že se s tebou podělím o svoje znalosti?
Odhalil jsi karty. Chceš to až moc.
Fajn. Jaký máš podmínky?
Časově se mi přizpůsobíš.
- Jo. - Občas uznáš, že mám dobrý nápady.
A pozveš mě na drahý sushi.
Žádnej nudnej tuňák. Myslím čtverzubce, co tě může zabít.
Souhlasím, ale mám dvě podmínky.
Dovolíš mi dát si jedno saké a nepráskneš mě.
A zadruhé, přidáš mě na ten svůj Mount Rushmore.
Vyměň mě za Freuda.
Domluveno.
To je dobrý. Já se totiž vsadil,
že zmáknu improvizovanej TED Talk a bude to slay.
Což můžu říkat, protože nejsem starej.
Tak jdeme na to.
Sobectví.
Já, Brian Lorenzo, jsem sobecký člověk.
Sobečtí lidé
jsou vítězové.
Kolikrát jsme si všichni říkali:
„Kéž bych si šel za tím, co doopravdy chci.
Ale na rozdíl od toho pohledného mladého gaye
mě brzdí myšlenky na to, že musím být dobrý člověk,
že musím upřednostnit druhé
a nesmím brát kafe nějaké Angele,
když má podobnou objednávku a já už chci odejít.“
Něco vám povím.
Sobečtí jsme v základu všichni.
- Jo. - Sobecká byla i matka Tereza.
Pomáhala druhým jen proto, že jí to dělalo největší radost.
Chci říct, že matka Tereza byla stejná jako já.
Jdu si za tím, co mě udělá šťastným. Jako ta potrhlá jeptiška.
Sním, co chci. Koupím si, co chci. Ošukám sexy cizího chlapa, kdy...
To už vlastně nedělám. A matka Tereza nejspíš taky ne.
- No... - A víte co?
Energii, kterou získám tím, že se k sobě chovám jako k princi,
využiju k tomu, abych mohl být oporou Charliemu a Sutton.
K čemu bych svým blízkým byl, kdybych nebyl spokojenej sám se sebou?
Bingo! Konečně řekl něco podstatnýho.
- Já to slyšel. - Hurá. Měl jsem to natáčet.
- Takže od začátku. - Díky za koláček.
Já, Brian Lorenzo, jsem so...
Jo aha. Máte, co jste chtěli, a tak prostě odejdete?
Učí se ode mě.
Tak co na to říkáte?
Je hotová.
Jo, vypadá bezvadně.
Jo, jasně, hochu.
Tenhle kočár
hned naskočí a s burácením vyrazí do ulic.
Dědo, v tomhle budeš ženský odhánět.
Bude jim muset stačit můj vzhled, protože to není moje auto.
- Je tvoje. - Cože?
To myslíš vážně? Jakože...
To je od tebe hrozně milý, ale táta už mi auto koupil.
K narozeninám.
Stejnej žlutej Mini Cooper, jakým kdysi jezdila Tia.
- Je od Sofi. Tak jsme se poznali. - Naletěl mi.
Teď si připadám jako idiot.
Nechtěl jsem se nikoho dotknout.
Chtěl jsem se
omluvit za to, že mi okolnosti těch pár let nedovolily přijet častěji.
Můžeš mít třeba jedno auto na východě a druhý na západě.
Nebo nevím. Klidně ho prodej.
Nechám si ho. Děkuju moc, dědo.
Je super. Díky.
Není zač.
- A díky, tati. - Jo. Neuvěřitelný. Paráda.
Přes to auto se budou skvěle navazovat rozhovory s klukama.
Těším se, jak mi o něm všechno budou vysvětlovat.
Jak se jmenoval ten poslední nástroj? Vesmírný hněv?
Kosmický vztek. Když máš pocit, že tě někdo napadá nebo soudí.
Ty názvy jsou drsný.
Spirála, černé slunce.
Stažení projekce.
Přiznej, kolik jsi toho tenkrát vyhulil.
Možná něco málo.
- Chci některej z nich přejmenovat. - Dobře.
- Ale nesmíš použít slovo děvka. - To probereme zítra. Máme celej týden.
Cože? Tohle za týden neproberu.
Budeme v kontaktu i po tom, co se přestěhuju.
Hned po ránu dáme pár hodin na Zoomu.
Byl fakt šťastnej.
Dobrý je, že mě pozve na sakra drahý omakasé.
- Pojď taky. - Koničiva!
Ne, špatně, Liz.
Co? Japonštinu jsem měla na vejšce.
- Neměla. - Ne.
Jenže já čekala, že začne tím,
jaká jsem srágora, že jsem to s tím centrem vzdala, a on nic.
Jako by věděl, že na to nemám.
- Co je? - Nic.
Seš sakra normální?
Proč sem furt musím chodit a řvát na tebe kvůli Gaby?
Protože jsi sociopat a nemáš zábrany.
Vypadni z mýho kanclu.
Ty máš Kámen úmluvy.
Chceš si ho nechat?
Tak si sedni a poslouchej.
- Ahoj. - Ahoj.
- Je hezký, cos pro Alici udělal. - Je to má jediná vnučka.
Nemyslím jen to auto.
To, cos řekl, a žes kvůli maturitě přijel. Je to pro ni důležitý.
Pro mě taky, tati.
Tak to jsem rád.
Ohledně té maturity...
Na ten ceremoniál nebudu moct přijít.
Kámoš mě pozval do Cataliny, pojedeme na moře na ryby.
To člověk zažije jednou za život.
Stejně jako maturitu.
No tak, je to střední škola.
Navíc má takovou radost z toho auta, že to pochopí.
Už jsi jí to řekl?
Řeknu jí to před odjezdem. Že mi do toho něco vlezlo.
Ona je v pohodě. Nebude to řešit.
Tati...
Pojeďme za Summer, ukážu jí to nový fáro.
Jsem rád součástí tvýho života, ale buď ona, nebo já.
Fajn, zajdeme na zmrzku.
Pojďte, Sofi je v autě.
Víš...
S Tiou jsme si moc nesedli, ale ze Sofi mám dobrej pocit.
Tahle se mi moc líbí.
Popravdě se k tobě možná hodí dokonce víc.
Já to s tím odkazem chápu.
Dala bych cokoliv za dceru, která by pokračovala v tradici
a byla zároveň problémová i milovaná.
Jen jsem myslela, že ty nějakej odkaz zas tak neprožíváš.
Nesrovnávej prosím svůj smutek z toho, že máš tři okouzlující, ale hloupý syny,
s tím, že chci předat dál svoje životní dílo.
Hloupí jsou jenom dva z nich.
Poslyš, Gaby jen chtěla, abys jí vynadal za to,
že se vzdala svýho snu,
což jsi neudělal, protože jsi sobec.
Díky za názor.
Teď to řešit nemůžu, přijde mi pacient.
Klidně půjdu. Vím, že jsem se ti dostala do hlavy.
Až ti dojde, že jsem měla pravdu, pořádně se naštveš.
Úplně tě to dostane.
Tečka.
Počkej, promiň, ještě ne.
- Tečka do hlavy. - Hej.
Mohlas mi ublížit.
Radši ti přivodím otřes mozku, než abych zničila něčí sen.
Druhá tečka.
Nemůžeš dělat jednu tečku za druhou.
Cože? Co...
Víš, co mám v kapse?
Tři tečky.
Vím, že je to narychlo, ale nastupuju za týden
a mám hotovost a zaplatím ti...
Děláš si prdel?
Vyplatíš mě a já se mám cítit líp?
To už si navzájem nekryjeme záda?
Já se o tebe postaral.
Když ti Marisol zlomila srdíčko,
vzal jsem to v Afghánistánu za tebe a jel dvojitý směny.
Proč tohle všem děláš?
Každýmu, koho máš rád, provedeš stejnej hnus.
Křičel dál a dál a jindy by se mi zatmělo před očima
- a neovládl bych se... - Nasrat.
...ale to se nestalo.
Bylo to děsný.
Házel po mně krevetama
a říkal mi „kámo“.
Kámo? Jako když mi v lahůdkách říkají šéfe.
Přesně. Je to hrůza.
Ale já zachoval klid.
To je dobře.
To všechno díky tobě.
Díky terapii zdarma.
Kolik by to tak stálo, kdyby sis to účtoval?
Sto dvacet tisíc.
Ne že bych to počítal.
Nemůžu uvěřit, že jsem tu naposledy.
- Nějakej poslední nástroj? - Jo.
Tenhle se jmenuje
objetí.
Pojď sem.
Jsi sentimentální?
Ne, ale vím, že ty jo.
Bylo mi ctí sledovat, jak moc ses změnil
a jak ses posunul.
Nejen já, Paule.
I ty ses změnil. Hrozně moc.
No tak. Skoro tě nepoznávám.
Zatracená Liz.
Krucinál.
Ahoj, tady jsi.
Všechno v pohodě?
Táta na tu oslavu nepřijde.
Jak to myslíš? Vždyť je tady.
Jo. Vlezlo mu do toho rybaření.
Je to aspoň naléhavý?
Moc brzo.
To mě fakt mrzí, Jimmy.
Nemusí. On už je takovej. Mělo mě to napadnout.
Já jsem měla držet jazyk za zuby a neplést se do toho.
Co děláš?
- Co? - Uzavíráš se do sebe.
Neuzavírám.
Zlobíš se na mě? Probereme to.
Nechci. To je dobrý.
Takže... Byl jsi dlouho ženatej. Takhle jste řešili konflikty?
S Tiou jsme se skoro ve všem shodli.
Zvlášť když šlo o tátu.
To mi chybí nejvíc.
Nejvíc ti chybí to, že neměla ráda tvýho tátu.
Mimo jiné.
- Je to v top pětce. Jo. - Dobře.
Každopádně jsi potvrdil jednu z mých obav, takže to prostě řeknu.
Předhazovat mi tvoji ženu je nefér.
Budu si na to muset zvyknout?
Nejsem připravenej.
Na náš vztah.
Myslel jsem, že jo. Promiň.
Nejsem.
Aha.
Zvládli jsme to celý fakt rychle, co?
Dobře.
Od prvního dne na Bellevue
jsem byl nesvůj.
Nervózní.
Pracuju, a ty začneš zničehonic vyprávět? Co to má znamenat?
Když jsem přišel o prvního pacienta, otřáslo to mnou tak, že jsem skončil.
Litoval jsem toho
hodně dlouhou dobu.
- Jak dlouho? - Pár týdnů. Nečekal jsem, že se zeptáš.
A tak jsem se začal věnovat svojí verzi kognitivně-behaviorální terapie.
Pomáhal jsem lidem řešit každodenní trable.
Ale tu práci se skutečnými traumaty...
Když jde o život...
To jsem neustál.
- Jako já. - Ale ne.
Ty jsi silnější než já.
Vím to, protože jsi mi pomohla.
Hrozně moc.
Paule...
Hodně mě poznamenalo, že jsem vyrůstal u svého otce.
Byl to hajzl.
Násilník.
Proto jsem se tak uzavřel.
To mě mrzí. To je na nic.
Ale dneska mi někdo připomněl, jak moc jsem se posunul.
A za to vděčím z velké části tobě.
Otevřel jsem se novým věcem.
Hele, hydratuju se jak svině.
Gratuluju, poprvé jsi to řekl správně.
Pustil jsem si k sobě lidi.
Vzal jsem si Julii.
Zpívám si v autě.
Vím, kdo jsou En Vogue.
„Free your mind“, bejby.
Změnila jsi mi život.
Na tamto ostatní zapomeň.
Gaby,
můj odkaz jsi ty.
Sakra, Paule.
Jestli moji kliniku chceš, je tvoje.
Vezmi si klidně celej ten barák, je mi to fuk.
Ale jestli zůstane všechno při starým,
budu po tobě chtít nájemný kvadrilion dolarů.
Nebo ho můžeš mít za dolar měsíčně,
ale bude z toho krizový centrum.
Hele.
Přestaň být taková srágora.
Tak dobře.
Pojď sem.
Ale musíš ho nazvat Rhoadesovo krizové centrum.
Ani omylem.
Fajn.
Až přijdu na tvůj vysokoškolskej zápas
a dáš gól, najdi mě mezi diváky, ale nedělej to okatě.
Jasně. Udělám něco nenápadnýho.
- Tohle. - Super.
Já pak ukážu na tebe. Bezva. O nic nejde.
Kde je Sofi? Odjela? Mohla bych ji taky pozvat na oslavu.
Ne, nechme to v rodinným kruhu.
Překlad titulků: Kristina Himmerová