És bár szomorúak vagyunk, hogy elvesztettük őt,
de örvendhetünk a tudatnak, hogy lelke immár békében nyugszik.
Most felolvasnék egy részletet a fohászból.
„A mi segítségünk az Úr nevében van, aki teremtette az eget és a földet.”
- Szia, Liz! - Szia, drágám!
Hogy vagy?
Francba, nem tudom. Megvagyok.
Maya temetésén vagyok, hogy lerójam a tiszteletemet, de…
próbálok mindenkit békén hagyni, és csak, tudod, nem feltűnni.
Dehát az lehetetlen!
Gyönyörű, 180 centis nő vagy, aki úgy öltözik, mint egy cukorszórásos fagyi.
Ma tiszta feketében vagyok, de az alsóneműm neonzöld,
és egy kígyó tigrist eszik a seggemen, mert én én vagyok.
Persze hogy te. És tökéletes vagy.
Van még valami újság?
Igen, a toxikológiai jelentés pozitív lett alkoholra és Xanaxra a szervezetében,
ráadásnak volt OxyContin is.
És még mindig nem tudjuk, hogy baleset volt-e, vagy sem. Talán soha…
A francba! Hé, Liz, valaki meglátott. Integetnek, hogy menjek oda.
Csinálj úgy, mintha más miatt lennél ott!
Mi? Oké.
Nagyon csendes vagy.
Valami furát csinálsz?
Persze hogy azt.
Na jó.
Szeretlek!
- Hogy van? - Ismered Gabyt.
Erősebb mindannyiunknál.
Ó, nem is tudom. Én elég erős vagyok.
Ó, könyörgök! A szíved épphogy elmuzsikál.
Ma reggel segítenem kellett felkelni a vécéről.
Hát, ez igaz. Kifáradtam a törléstől.
- Brian! - Igen?
Miért hoztad ide ma Suttont?
Ma van a dadusnapom. Átmentem volna.
Csak úgy. Próbálom megkönnyíteni az életedet.
Csak, tudod, jó ember vagyok.
- Ebből egy szó sem igaz. - Rémes alak.
De kit érdekel? Meg foglak zabálni.
- Igen. - Bárcsak velem csinálná!
Az utóbbi időben nem volt bőrkontaktus,
ha tudod, hogy értem.
Igen, igen, sajnos tudom, hogy érted.
Az orvos azt mondta, hogy nyolc hétig nem szexelhetsz.
„Hat-nyolc hétig”, oké? És kiszámoltam.
Vagy 16 „te vagy alul”-lal, vagy négy „te vagy felül”-lel tartozol.
Soha nem fogok megházasodni.
Micsoda kis Jordaned van! Imádom.
- Mindenki nagyon támogatja… - Nézz oda!
…Matthew cipőbizniszét.
- Nagyon köszi, srácok! - Ja, naná.
Viccelsz? Imádom az új sneakeremet.
Rengetegen rám nyomulnak.
Egy nő a kávézóban végig engem bámult.
Persze, mert lenyúltad a kávéját.
Nem. Az Angela a kávézóban használt nevem.
- Ez nem igaz. - De igaz.
Unom már, hogy az emberek „Brain”-nek hívnak.
Az Angela tényleg jobban illik rád.
Mostantól hívjuk Angelának!
Hogy tetszik, Brain?
Amikor fiatalon a Bellevue-ben dolgoztam,
ha elvesztettünk valakit,
a felettesem összehívott minket, hogy feldolgozhassuk érzelmileg.
Aztán el kellett mondanunk, milyen mázlisták vagyunk, hogy vagyunk egymásnak.
Hú, hajlandó voltál ilyesmire?
Nem, úgy tettem, mintha pisilnem kéne,
de emlékszem, hogy úgy éreztem, mintha az a közösség
segített volna átvészelni.
Nézd, átnéztem az összes jegyzetedet.
Nincs semmi, amit másképp kellett volna csinálnod.
Tudom.
Sajnálom. Tudom, hogy tényleg érdekelt a sorsa.
Ja, kösz! Te bátorítottál, hogy kerüljek közelebb a pácienseimhez,
de kihagytad, mennyire fáj, ha a dolgok rosszul alakulnak.
Azt hittem, ez magától értetődő.
Tudd, hogy tisztában vagyunk vele, mennyire nehéz ez neked,
és hogy itt vagyunk, ha kellünk.
Hát, én itt vagyok.
Paulnak láthatóan kosármeccse lesz.
Liz nagy, furcsa fia lőtte nekem. Csak irigykedsz.
Igen, baromira megbántam, hogy kidobtam a libafoszöld cipőimet.
Na jó, uraim. Úgy fest, ez a találkozó véget ért.
Hé, ha szükséged van egy kis időre, szívesen átveszem a betegeidet.
Kösz, de megoldom.
- Oké. - Helyes. Ülj vissza a lóra!
Így tiszteljük meg azokat, akiket elveszítünk.
Baromi jó fejek vagytok. Szeretlek titeket!
Mi van?
Eszembe jutott valami vicces, de ez nem jó pillanat.
- Mondd csak! - Nem.
- Ne már! Kell a nevetés. - Mondd, Jimmy!
Oké. Halottpáciens-arcod van.
- Jézusmária! - Mi van?
Te ennyire hülye vagy?
Csak viccelni akartam. Gondoltam, kicsit oldja a hangulatot.
- Úristen! - A halottfeleség-arc miatt.
A pokolra fogok jutni, ugye?
Ja.
Ott találkozunk.
DIREKT TERÁPIA
Istenem, ez őrület.
Mintha tegnap lett volna, hogy elvittelek az óvodába,
és most az érettségire készülsz.
Nem mondtad, hogy „Legkitartóbbnak” választottak.
Mert utálom.
Én voltam, meg valami fiú, akinek levitte az ujját a petárda.
Engem megválasztottak „Fehér Michael Jordannek”.
Nagyon jól kosaraztam.
És más idők jártak.
- Szia, megint itt vagy! - Szia, igen, szia!
- Szia! Igen. - Köszi!
- Szia! - Szia! Ja.
Ó, itt felejtettem a dzsekimet, a tárcámat és a kulcsomat
a halott anyukád szülinapi bulija után.
Lehetne simán „anya”?
Tényleg? Nem túl korai ennyire bizalmasan hívni?
Oké. Anya. Kúl.
Klassz.
Elvittem volna a cuccaidat.
Hát, nem akartam, hogy úgy tűnjön, hogy nyomulok.
Mindenesetre jól sikerült este volt.
Elég fura első randi, hm?
Nagyon fura első randi volt.
- Aha. - Nem is volt randi.
Túl sok ember volt ott.
Egy rendes randin csak ketten vagytok.
Egyedül. Talán egy étteremben.
Azért ott is lennének mások…
- …igaz? A vendégek. - Igen. Aha.
Pincérek.
Talán egy étteremkritikus?
Álcázva.
Vadul jegyzetel. Egy noteszbe.
- De mi kiszúrtuk. - Egyből kiszúrtuk.
Be lehet ezt fejezni?
Persze. Egyelőre.
De tudod, igaza van. Még nem volt hivatalos első randink.
Szóval, mit szólnál holnap este egy vacsorához nálam?
Randi.
Végre!
Akkor kösz, hogy megkerested a cuccaimat.
Úgy érzem, hogy folyton elhagyok mindent.
- Örülök, hogy láttalak. Oké. - Ja, én is.
- Akkor holnap! - Ja,
- majd holnap. Jó. - Sziasztok!
- Ja. - Ja.
Jó fej csaj, igaz?
Aha, tényleg eléggé bírom.
Olyan, mintha anya tüntette volna el a szarjait.
Basszus!
- Szia! - Szia!
Én gondoltam, hogy felvidítana,
ha kulináris utazásra vinnélek a régi környékedre Long Beachen.
Hoztam chilis-sajtos sült krumplit arról az irtó szutykos helyről,
- ami a gimiddel szemben van. - Fain.
És csemiubiba tolt nyalóka a benzinkútról, ami anyukád háza közelében van.
- Bakker, ja. - Amúgy,
durva, hogy ezt mondom, de tényleg király.
A legjobb, hogy böfögésnél napokkal később is érzed az izét.
Nézd, bébi, baromi kedves tőled, de nem igazán van étvágyam…
szóval… azt hiszem, ilyen depis diétán leszek…
- Igen, aha. - …pár napig.
És mit szólnál ehhez?
Mi lenne, ha összebújnánk a kanapén,
- és néznénk egy kis Gyűrűk Urát? - Mondd rendesen!
- Bocs! Gyűrhűk Urhát. - Na ugye!
Aha. Ma este nem, bébi.
Nemet mondott a Gyűrhűk Urhára? Abban a világban mindig boldog.
Tudom. Mindegy, ki van borulva, szóval… figyelnétek rá?
- Persze. - Majd én intézem.
Nekem már volt dolgom betegem halálával, neked viszont meglepő módon még nem.
Tudom, tényleg elképesztő, nem igaz?
El ne kiabáld!
- Kösz, hogy bejöttél, Derrick! - Természetes.
Tényleg nagyon kedves, hogy így törődsz vele.
Az a helyzet, hogy mielőtt ez az egész bekövetkezett,
már meg akartam kérni a kezét.
Klassz.
És mikor akartad a beleegyezésemet kérni?
A beleegyezésedet kérni?
Most komolyan beszél?
Igen, szerintem nagyon is.
Oké. Nos, Paul, ha nem bánod,
szeretnék engedélyt kapni arra, hogy feleségül vehessem a munkatársadat.
Igazán boldoggá tenne.
- Ez az! - Hú!
- Hú, hú, hú, hú! - Az, mi?
Bocsánat, azt hiszem, épp érzelmes napom van.
Ma este első randim lesz.
Gyorsan főszereplőt csinált magából.
Mindig ezt szokta.
Nagyon kedves volt tőled, hogy rendet raktál, Ava.
És mostál is? Hűha!
Szupi, hogy a tökéletes szabású, kevert anyagú pólóim
együtt száradtak a pamut alapdarabjaiddal.
Ezzel szeretném megköszönni, hogy itt lakhattam
- az elmúlt pár hétben. - Ugyan! Örömmel segítünk.
És tudom, hogy eltart egy darabig, míg új munkát és lakást találok,
szóval addig is én fogom csinálni az összes házimunkát.
- Maradj, ameddig akarsz! - A mi otthonunk a tiéd is.
Hahó!
- Menekülj! - Szívódj fel most rögtön!
Angela? Fel vagy öltözve?
Nem! Épp most szexeltünk!
- Így, menj, tartóztasd fel! - Mi?
- Gyere, gyere! Nyomás, nyomás! - Liz!
Mi? Miért? Miért kell elmennem? Liz kedvel.
Igen, hogyne, kedvel. Nagyon is, de mindenről van véleménye,
ezért tutira izélne, hogy itt laksz.
Tudod, hogy: „De meddig?” Meg: „Mit jelent ez?”
„Nem egészségtelen ez a biológiai anyának,
hogy az örökbe fogadó szülőkkel él?”
Tudod, ilyen baromságok. Hülye ajtó! Oké.
Bújj ki!
Nem érdekel az életed, Charlie. Leszarom.
- A kisbabámat akarom látni. - Liz!
Szia, Liz! Mizu, csajszi?
Észrevettem…
hogy nem tartottátok be Sutton bőrápolási rutinját,
ezért hoztam egy európai krémet, ami itt be van tiltva,
de örökre selymes lesz tőle.
Én is kipróbálhatom?
Szerintem neked kicsit késő.
Oké.
Mit gondoltok?
Nagyon vadító itt valaki!
Gyerünk, forogj körbe!
- Igen! Csinos. - Aha.
Jó így?
Mint egy hercegnő!
Kicsit annak is érzem magam.
- Ragyogsz. - Gondolom, a pánikverejtékezéstől.
Te örüfélsz.
Örül és fél.
Az oviban tanultam. Nagyon megmaradt bennem.
Csak ez… ez már olyan régóta gyűlik, értitek?
Az a sok elszalasztott lehetőség! Nagyon szeretném, ha jól menne.
Tudom, hogy már rég volt, szóval ne felejtsd el:
a csaj vonatával zakatolj…
egyenesen a város közepébe!
Utálom a kanos Dereket.
Ezt most törlöm.
- Azért mond valamit. - Mond valamit.
Na jó, akkor…
Kívánjatok szerencsét!
Ugyanazt mondom, amit te az első randimon.
Add önmagad, jó mulatást,
és a fogkrémet nem lehet visszanyomni!
A fogkrém volt a szüzességem.
- Igen, értettük. - Hát én nem.
Meglátjuk, valami lesz.
Hé!
Ügyes leszel.
Kösz, kicsim!
Én a matektanáromnak adtam a fogkrémemet.
Igen, szerintem nagyon jól ment.
Annak ellenére, hogy az étteremben senki nem mondta,
hogy maga Dre Thibodeaux fog leinterjúztatni.
Az a Dre Thibodeaux?
- Hagyd ezt abba! - Soha.
Na, mindegy.
Sokan jelentkeztek erre a melóra, és…
már az is király, hogy köztük vagyok.
Leszarom. Neked a csillagos ég a határ, csak hinned kell benne.
Ó, basszus!
A csoportterápia.
- Mennem kell. - Figyi…
Gaby segít vinni a veteránok csoportját, igaz?
- Aha. - Tegyél egy szívességet!
Kérj meg, hogy menjek!
Nem lenne kicsit furcsa, mivel nem vagy veterán?
Örömmel megyek.
Rendben, emberek! Ideje körbeülni, gyerünk!
Paul?
Mit keresel itt?
Miattam jött. Én kértem, hogy jöjjön.
Miért?
Mert azt mondta.
Szupi.
Fantasztikusnak tartom, amit csinálsz, ezért gondoltam, beugrok, és megnézem.
- Tényleg? - Aha.
Akkor miért nem mondtál soha semmit?
Szégyellős vagyok.
Na jó, akkor tedd le a segged, és maradj szégyellős!
Sziasztok! Hogy… Hogy vagytok?
Veterán bajtárs, mi? Gondolom, a függetlenségi háborúból.
Ismerted Paul Revere-t?
Nem. De anyádat nagyon jól.
Ez jó buli lesz!
Srácok?
Meghülyültem, vagy az Ava táskája?
Biztos itt felejtette.
Ja, Liz, nyugi, ettől még nem lakik itt!
Miért mondasz ilyet?
Szóval akkor itt lakik?
Nem.
Akkor ez kinek a tangája?
Az enyém.
A tiéd?
Igen, imádom a tangát.
- Mert tök kényelmes? - Pontosan.
Oké. Vedd fel!
Miért is ne?
Én majd itt ülök szépen, és élvezem a műsort.
- Alig várom! - Ne csináld ezt!
Márpedig de.
Ugye tudod, hogy nem fog mindent eltakarni?
Úgy érzem, van valamennyi esélye.
Hát akkor felveszem.
- Ava itt lakik. - Charlie!
- Mi volt a terved? - Felvenni ezt a tangát,
és őszintén szólva, valószínűleg élveztem volna.
Ava veletek él?
Elvesztette a pincérnői állását, és nem tudta fizetni a lakbért.
És a szülei gyakorlatilag kitagadták,
úgyhogy nem tudott hazaköltözni.
Megmondtam, hogy baromi rizikós beengedni Avát az életetekbe.
És résnyire nyitottátok az ajtót, és máris egy tanga van benne.
És ha valami rossz történik vele, Liz?
Mi van, ha az utcára kényszerül,
és szereznie kell egy kujont, aki kitartja,
vagy kénytelen hozzámenni egy gazdag vénemberhez, akit nem is szeret igazán?
Ó, Istenem! Miket beszélek? Mintha a tökéletes életemet írnám le.
Értem. Ava befogadása együttérző gesztus volt.
Igen.
Köszönöm! Tudtam, hogy megérted.
Csak átmeneti.
Nagyon igyekszik, hogy új munkát találjon.
Várjatok, várjatok!
Ti azt hiszitek, hogy egy ilyen szép csaj, mint Ava, nem tud munkát találni?
Nem tudta ledobni a melltartóját, és tequilát felszolgálni valahol?
Hú, Liz! Sutton érdekében remélem,
hogy a társadalmunk nem olyan felületes, mint ahogy te gondolod.
Ez a tiéd?
VÁRJON, AMÍG ASZTALHOZ KÍSÉRJÜK
Na jó, én nem látom Avát.
És…
Úgy utálom, amikor igazad van!
Már én is kezdem unni.
Szia!
Nagyon csinos vagy.
Kösz.
Kösz! Előre szólok, hogy tapi nem lesz.
Az itthoni melltartómban vagyok.
Ó, aha. Voltam nős. Ismerem.
Nincs benne drót.
Tényleg ismered. Kábé egy erszény, amibe bedobod a cicidet.
- Ja, az az. - Szóval figyelj!
Az exférjem eljött a fiamért, hogy ma estére elvigye magával,
de még nem mentek el.
Igazából reméltem, hogy ma este találkozom az exeddel.
- Tényleg? - Nem, egyáltalán nem.
Ja. Totál elmebaj.
Oké.
Jimmy, ő itt a fiam, Tate. Ő pedig Nick.
- Ő a barátom, Jimmy. - Szia!
- Szia! Örvendek! - Hallom, pszichológus vagy.
- Az. - Régebben én is gondoltam erre.
Még mindig lehetsz. Csak nyolc év egyetem kell hozzá.
Az volt a gáz. A medencetervezést egy év alatt meg lehetett tanulni.
A természetes csúszdák a fő terepem.
Nagyon klassz. A vízi játékok nem igazán az én műfajom.
Majdnem belefulladtam egy sodrómedencébe.
- Gyerekkorodban? - Nem.
Tate, ez nem szép. Tudnál köszönni Jimmynek?
- Mizu? - Ez igen!
Oké, indulás! Miért kezdtetek bele egy videójátéba?
Az én hibám volt.
Megígértem, ha ötöst kap helyesírásból,
akkor játszhat egy menetet a Diablo Dungeonsszal.
Oké.
Nálam tilos minden képernyő.
A képernyő tök gáz.
Most minden ok nélkül ellened fordultam.
El is mehetünk inkább valahova, ha akarod.
De coq au vint csináltam. Főleg azért, mert szeretem kimondani.
Nem kell elmennetek.
Amint meghal, itt sem vagyunk.
Drexet tutira nem gyűri le.
Remek, akkor maradjunk a coq au vinnél!
- Legyőzted Drexet. - Úristen!
Azt a mindenit! Legyőzte Drexet!
Szintlépés, szint, szint, szintlépés!
- Sajnálom. - Nem. Klassz így.
Szerintem klassz ez az egész.
Na jó, mivel új vagy, mutatkozz be! Kell a név,
a kor és a kedvenc egyslágeres banda a ’90-es évekből.
Paul, 74, Marky Mark and the Funky Bunch.
Mi a fasz az a Funky Bunch?
- Majd elmondom. - Na jó.
Először is szeretném azzal kezdeni, amit mindannyian kerülgetünk:
Maya korai halálával.
Sokan megismerkedtetek Mayával, amikor elkezdett ide járni MMA-ra.
Mind éreztek valamit ezzel kapcsolatban.
Kezdem én.
Ez iszonyú szívás.
Nyilván nagyon szar időszaka volt.
De mosolygott, amikor itt volt.
És gyönyörű mosolya volt.
Furcsa, hogy amikor utoljára láttam, akkor pofán vertem.
- Haver! - Még mindig kivagyok.
Néha, amikor elveszítünk akár csak egy ismerőst,
az felkavarja a régi veszteségek fájdalmát.
Igaz, Paul?
Igen, ezt nevezik „összegződő gyásznak”.
És pontosan úgy, mint az MMA-ban, figyelmesnek kell maradnod.
Még akkor is, ha úgy gondolod, hogy jól vagy,
a szomorúság rád támadhat, és seggbe rúghat.
És éppen ezért fontos
hagyni a barátainknak, hogy támogassanak minket.
Még a szégyellősöknek is, akik kamuznak, miért vannak itt.
Most mi van?
Rólunk beszélnek, de valójában magukról.
Felrepesztettem a halott csajszi száját, tesó.
Tudom, haver.
Semmi baj.
- És ő meg laposra vert. - De mennyire!
Tudom.
Üdv, Ava vagyok…
A francba!
Le tudnál ülni hozzánk egy percre?
Hadd szóljak a főnöknek! Jó fej csaj.
Az jó, ha jó fej.
- Mit csinálsz? - Nem tudom.
Nem szívesen rohanom így le. Olyan, mintha nem bíznék benne.
Mert nem bízol benne.
Miattad nem bízom benne.
- Ez nem igaz. - De igen, igaz.
Ez teljesen igaz. Igaz.
Nézd, nekem jól működő kapcsolat kell Avával
egész hátralévő életemben!
- Elmegyek. - Ó, állj! Ne, várj!
Muszáj kérdőre vonnunk.
Te csinálj, amit akarsz!
Én szeretni fogom, és bátran elmenekülök.
- Brian! - Szia, szia! Viszlát, Ava!
- Akkor otthon találkozunk. - Szia!
Ne!
Oké.
Nézd, csak egy kis időre terveztem, hogy Briannél és Charlie-nál lakjak!
Oké, és mi történt?
Kiderült, hogy nagyon jó velük élni. A szüleimmel nagyon nehéz volt.
Na, és múlt héten kaptam ezt a munkát, de még nem bírtam eljönni tőlük.
Ava, csodálatos életet érdemelsz,
de meg kell hagynod a magánéletüket.
Azzal, hogy ennyire részt veszel a családjuk életében,
nem hagysz nekik teret, hogy felépítsék a sajátjukat.
Oké. De te mennyiben vagy más?
Akkor toppansz be hozzájuk, amikor akarsz,
és a babájukat a sajátodnak hívod.
Sutton szereti, ha mondom.
Liz, lenyomoztál, hogy megbeszéljük, mi legyen a következő lépés
Brian házában, mindezt Brian nélkül egy Olive Gardenben.
Egy étteremben, amiben szinte biztos, hogy még soha nem jártál.
Csomót járok ide.
Imádom a szénhidrátpálcájukat.
Azt „kenyérrúdnak” hívják. És tudom, hogy szeretnéd megkóstolni.
És most?
Nem tudom. De ebből mindenképpen kérek egy párat.
Hozom.
Talán egy kis sült ravioli? Úgy értem…
Ez meglepően finom.
A „meglepően” hiba volt.
Semmi baj!
Azt akartam mondani, hogy a receptet egy párizsi útról hoztam,
de igazából a tévében mutatta Guy Fieri.
Csak egyszer voltam Párizsban,
amikor jártam egy nővel, és letoltuk
- az egész „lakatot a hídra” bulit. - Ó, aha.
Vicces, már a neve sem jut eszembe.
Jaj, ne már! Dehogynem.
Jó, tényleg. Csak utálom, hogy nem szép a neve.
Bernice.
Te jártál egy Bernie-vel.
Jártam egy Bernie-vel.
- Azta! - Ja.
Az utolsó, akivel jártam, mielőtt jött…
Tia.
Ja. Bocs! Folyton szóba kerül, igaz?
Nem, semmi baj.
Nagyon különleges, hogy mennyire hiányzik neked.
Komolyan, olyan érzés, hogy ilyen szerelem egyszer adódik az életben.
Talán.
Bár remélem, hogy nem.
A szerszámosládáért jöttem.
Tate újabb szintet lépett, baromi jól megy neki.
- Klassz! - Kibaszott Drex!
Megjavítom a hátsó ablakon a hálót. Még betör valaki.
Nem vagyok biztos benne, hogy egy háló megállít egy betörőt.
Van új felesége.
Van saját háza, de még mindig úgy mászkál ebben,
mintha az övé lenne.
Te hívsz mindig, hogy javítsak meg ezt-azt.
Mert mindig bejelentés nélkül jössz.
Ragaszkodik hozzá, hogy kulcsa legyen.
Mert ő meg ahhoz, hogy övé legyen a felügyelet.
- Oké. Sajnálom. - Oké.
- Ja. - Még nem sikerült igazán az átmenet
a tisztelettudó közös nevelésbe.
Nincs olyan, amit egy kis tanácsadás ne tudna csírájában elfojtani.
Igen, ezt mondom én is, de egyikünk sokat genyózik ezzel kapcsolatban.
- Ne már! - Nyugodj meg! Nem mondtam, ki.
Ő.
Bárcsak ismernék egy jó pszichológust!
- Kizárt! - Rossz pszichológus vagy?
Nem, fantasztikus vagyok.
De nagyon helytelen lenne, szóval…
Ugyan már! Itt vagyok én, itt van ő.
Nem tudnád azt csinálni, amiről meséltél?
Amikor úgy, tudod, a saját fejed után mész?
„Jimmyzek.” Azt hittem, meg tudod jegyezni.
Simán a nevem.
- Akkor jimmyzés? - Aha.
Nem. Bocs, de én csak élvezném a coq au vinemet.
Látod, mindig ezt csinálja.
Mindig kínos helyzetbe hoz másokat.
- Én hozlak téged kínos helyzetbe? - Aha.
Mert szembesíteni akarlak valamivel, ami megtörtént.
Figyeljetek, folytatni akarom a randinkat, szóval egyből a lényegre térek!
Nick, úgy érzem, hogy megoldatlan kötődésed van.
Irtó megoldatlan.
- Ez baromira nem segít. - Oké.
A gyakori jelenléted Sofi házában
valószínűleg nem a javításokról vagy a közös szülői feladatokról szól.
Enyhíteni akarod a bűntudatot, hogy tönkretetted a házasságot.
Csak azért állsz mellé, mert le akarod fektetni.
Sofi! Neked is megoldatlan kötődésed van.
Talán mégsem akar lefektetni.
- De, le akarja. - Bekaphatod!
Szerintem tolerálod a diszfunkcióját,
mert könnyebb visszatérned a régi dinamikátokhoz,
amiben ott van a saját ezermester,
mint megtanulnod, hogy határokat húzz.
Nem hibáztathatod folyton Nicket,
amíg világosan meg nem határozod, hogy hol vannak a határaid.
Szeretném visszakapni a kulcsomat.
Köszönjük, hogy találkozik ma velünk.
Sürgős esetekben mindig rendelkezésre állok.
Bár ez nyilván egy kicsit más helyzet,
mint amikor Mark utalt az Instagram-modellnek.
Oktatási kellékekre volt szüksége.
Tajcsit tanított a parkban.
Na jó.
Tudom, mennyit jelentett Maya mindkettejüknek.
Csak próbáljuk megérteni.
Hallottam a gyógyszerről a vérében,
és nem tudtam, hogy voltak ilyen problémái. Maga igen?
Nem mondhatok konkrétumokat,
mert így is védenem kell Maya magánszféráját,
de van tapasztalatom a függőséggel kapcsolatban,
és sajnos ilyesmi megeshet, és meg is esik a magukat
gyógyszerező emberekkel.
A temetésen beszéltünk a nagynénjével,
és azt mondta, hogy Maya anyjának is drogproblémái voltak,
és tízéves korában elhagyta.
Maga ezt nem tudta?
Oké. Mayával épp csak elkezdtük a közös munkát,
és biztos vagyok benne, hogy ha csak kicsit több időm lett volna…
- Több ideje? - …akkor elmondja.
Maya nyilvánvalóan bajban volt. Nem az a maga dolga, hogy lássa?
Miről beszélgettek itt?
Megértem, hogy dühösek és zavarodottak, és nyugodtan levezethetik rajtam.
Csak egy kicsit furcsa érzés,
hogy úgy tűnik, mi többet tudunk erről, mint maga.
Igen, oké…
Tekintettel a történtekre, azt hiszem, tudják, jól tenném,
ha elismerném, hogy itt bizalomvesztésről lehet szó.
És bárhogy is értékelem magukat, és érdekel a sorsuk,
kötelességem megkérdezni, nem lenne-e kényelmesebb
valaki mással haladni tovább.
- De. - De.
Hú! Látják? Végre sikerült! Egyetértenek valamiben.
Igen. Összehoztam. Hurrá!
Mi a franc, Liz?
Ava most üzent, hogy egy barátjához költözik.
Durván beleavatkoztál.
Igen. És ez a ti hibátok.
A mi hibánk? Hogy lehet, hogy még mi vagyunk a rosszak?
Mert hagytok beleavatkozni. Mindig hagyjátok, hogy eltiporjalak titeket.
- Liz… - Ne most, Charlie, én beszélek!
- Bocs! - Látod? Megint ezt csinálod.
Ki kell rúgnotok.
Nem fogunk kirúgni.
Neveltek egy gyereket.
Nektek kell irányítanotok a saját házatokban.
- Csináljátok! - Én…
Ne nézz rá engedélyt kérően, te gyáva! Csináld!
- Ki vagy rúgva. - Nem, nem vagyok.
Tudjátok, mit jelent az „asszertív” szó?
Ha ez segít,
elvittem Suttont élete első brunchjára a tudtotok nélkül.
És lefényképeztem, ahogy a mimózámat fogja.
Ezt arra tartogattuk, hogy családként tegyük meg, te kurva!
- Mondd meg neki! - Torkig vagyunk vele,
- hogy főnökösködsz ebben a házban. - Ja.
Mikor és hol aludjon Sutton…
- …hogyan etessük… - Ja.
…fürdessük, büfiztessük…
Mi vagyunk a szülei, Liz.
- Mi. - Kisbabát akarsz? Szar ügy.
Meg kell várnod, amíg az egyik hülye fiad
nagyivá tesz!
Tessék! Most sikerült.
Ki vagyok rúgva. És így lesz a legjobb.
Suttonnak nyilván hiányozni fogok.
Tudjátok, a kis puszik, meg ahogy fürdetni szoktam
a kiskacsákkal, és…
Jaj…
- De semmi baj. - Hé, ne! Liz!
Hálásak vagyunk mindenért, amit értünk tettél.
Nélküled soha nem jutottunk volna el odáig,
hogy csak egy teljes munkaidős dada kelljen.
- Köszönünk mindent, amit tanítottál. - Szívesen.
Kérlek, maradj az életében!
Ettől még akkor jövök, amikor akarok.
Csak nem fogok többet ingyen bébiszitterkedni.
Mit csináltunk?
Na jó! Szia, kisfiam! Ügyesen kinyírtad Drexet.
Nem mondanám, hogy szuper első randi volt.
De a kaja fantasztikus volt.
Érdekes volt a beszélgetés.
Gondolom, több volt a kiabálás, mint amire számítottál.
Talán egy kicsivel.
Bár Bernice olasz volt, így az egész kapcsolat elég hangos volt.
Ez rasszista volt?
Csak egy kicsit.
Figyi, Jimmy, kérhetek valamit?
Tudom, hogy elszúrtam a ma estit,
de megpróbálhatnánk valamikor megint egy első randit?
Csak mondd, hogy mikor!
Most.
- Szia! - Jézusmária!
Miért vagy itt ilyen későn?
Azért, mert te is.
Mark és Donna kirúgtak.
Szívás.
Mi történt?
Még előtte
azt mondták, hogy Mayának súlyos elhagyottsági komplexusa volt.
Én nem tudtam kiszedni belőle, Paul.
Nem tudjuk kézben tartani azt,
amit a pácienseink szándékosan nem osztanak meg velünk.
Nem csoda a lejtmenete a barátai elköltözése után.
Tudod, ha tudtam volna, csinálhattam volna valamit.
Talán. Talán nem.
A magány rohadt dolog.
És ez egy magányos világ.
Tudod, a legrosszabb az, hogy nem lehet tudni,
hogy szándékos volt-e, vagy baleset.
A halál az halál.
Ne gyötörd magad azzal, hogy próbálod megérteni az egész jelentését!
Azt mondod, hogy nem számít, tudom-e?
Azt mondom, hogy szerintem már tudod.
Tudod, olyan sok időt töltöttem azzal, hogy a traumakezelésbe kezdjek!
De soha nem gondolkodtam azon, hogy kellene-e.
És ez egy kurva nagy hiba volt, mert kiderült, hogy szar vagyok benne.
Nem, nem vagy az.
Ez a munkával járó kockázat volt.
Maya csak az első,
és megígérhetem, hogy ha ezt az utat választod,
akkor nem ő lesz az utolsó.
Mit csinálsz?
Lemondom az összes jövő heti páciensemet.
Meggondoltam magam.
Mégis kell egy kis idő.
Emlékszel a mentoromra a Bellevue-ből?
Akárhányszor beütött valami szar,
mindig ugyanazt mondta, és nagyon megmaradt bennem.
Azt mondta: „Minél tovább tart visszaülnöd a lóra,
annál kevésbé valószínű, hogy valaha is vissza tudsz majd szállni.”
Aha. Hát le van szarva a ló!
Jó éjt, Paul!
Vaú.
A feliratot fordította: Binder Natália