Ačkoli nás její ztráta rmoutí,
můžeme nalézt radost ve vědomí, že její duše došla klidu.
Nyní přečtu úryvek z Písma.
„Pomoc naše jest ve jménu Hospodinovu, kterýž učinil nebe i zemi.“
- Čau, Liz. - Ahoj, kočko.
Jak jsi na tom?
Ty jo, nevím. V pohodě.
Jsem na pohřbu, vyjadřuju soustrast,
ale snažím se jim dát prostor a být nenápadná.
To nejde. Jsi nádherná, vysoká ženská, oblečená jako oživlej dortík.
Dneska jsem v černým, ale mám neonový spodní prádlo
s hadem a tygrem na zadku, abych to byla já.
No jistě. A jsi dokonalá. Ještě něco novýho?
Jo, toxikologie potvrdila, že měla v krvi alkohol a Xanax
a k tomu OxyContin.
Pořád nevíme, jestli to byla nehoda. Možná nikdy…
Sakra. Liz, někdo mě viděl. Mává na mě, ať přijdu.
Dělej, že vidíš někoho jinýho.
Cože? Dobře.
Nějak jsi ztichla.
Děláš něco divnýho?
Fakt že jo.
Tak jo.
- Mám tě ráda. - Já tebe.
- Jak je na tom? - Znáš Gaby. Je silnější než my.
Nevím. Já jsem silnej dost.
Prosím tě. Sotva ti funguje srdce.
- Ráno jsem tě zvedala ze záchodu. - To je fakt. Unavilo mě utírání.
- Briane. - No?
Proč jsi vzal Sutton sem? Dneska jsem ji měla hlídat u vás.
Jen tak. Chtěl jsem ti to zjednodušit. Jsem prostě hodnej.
- To nedává smysl. - Je děsnej.
Ale to je fuk. Chci tě spapat.
- Jo. - Kéž by to dělala mně.
Nemáme teď žádnej kontakt kůže na kůži, jestli rozumíš.
Jo, bohužel rozumím.
Podle doktora nesmíš sexovat osm týdnů.
Šest až osm, jasný? A mám to spočítaný.
Dlužíš mi 16krát misionáře nebo čtyřikrát „na koníčka“.
Já se nikdy nevdám.
Ukaž mi ty svoje jordany. Jsou rozkošný.
- Všichni Matthewa s teniskama podporují. - No teda.
- Díky moc. - Není vůbec zač.
Vždyť jsem z nich nadšenej.
Všichni se mě snaží sbalit. V kavárně na mě zírala jedna ženská.
Protožes jí ukradl kafe?
Ne. V kavárnách si říkám Angela.
- Nekecej. - Fakt.
Už mi vadila výslovnost „Brejn“.
Angela se k tobě hodí líp.
Budeme mu tak říkat.
Co ty na to, Brejne?
Když jsem zamlada pracoval v Bellevue, kdykoliv jsme o někoho přišli,
náš vedoucí nás svolal, abychom to nějak emočně zpracovali.
A chtěl od nás slyšet, jak jsme rádi, že máme jeden druhého.
Ty jo, a tys to dělal?
Ne, předstíral jsem, že musím na záchod,
ale vybavuju si pocit, že mi ta komunita
pomáhala to překonat.
Četl jsem všechny tvoje poznámky. Postupovala jsi naprosto správně.
Já vím.
Mrzí mě to. Vím, že ti na ní záleželo.
Díky. Pobízel jsi mě, abych se s pacienty sblížila,
ale nevaroval jsi mě, jak to může bolet.
Já myslel, že to je jasný.
Jen ti chceme říct, že víme, jak to musí být těžké,
a že se na nás můžeš obrátit.
Na mě určitě. Ale Paul zřejmě spěchá na basket.
Mám je od Lizina divnýho velkýho syna. Jenom žárlíš.
Jo, lituju, že jsem se svých křiklavých tenisek zbavil.
Pánové, naše setkání asi skončilo.
Jestli potřebuješ volno, vezmu si tvoje pacienty.
Díky, ale já to zvládnu.
- Dobře. - Fajn. Zpátky do sedla.
Tak uctíme památku těch, o které přijdeme.
Jste nejlepší. Mám vás ráda.
Co je?
Napadl mě vtip, ale teď se to nehodí.
- Zkus to. - Ne.
- Jo, chci se zasmát. - Tak šup.
Dobře. Máš výraz po smrti pacientky.
- Bože. - Co?
Ty seš blbej.
Mělo to být vtipný. Chtěl jsem to odlehčit.
- Bože. - Podle mýho „výrazu vdovce“.
- Skončím v pekle, že? - Jo.
Potkáme se tam.
TERAPIE PRAVDOU
Bože, to je úlet. Jako by to bylo včera, co jsem tě vozil do školky,
a teď máš maturitu.
Neřeklas, že jsi „nejodolnější“.
Protože mě to štve. Vybrali mě a kluka, kterýmu rachejtle utrhla prst.
Mě zvolili „bílým Michaelem Jordanem“.
Byl jsem dobrej v basketu. A bylo to v jiné době.
- Ahoj, jsi zpátky. - Ahoj, jo.
- Ahoj. Jo. - Děkuju.
- Čau. - Čau. Jo.
Po oslavě tvojí zesnulé mámy jsem tady zapomněla bundu, peněženku a klíče.
Stačilo říct „mámy“.
Fakt? Není na takovou familiárnost brzo?
Dobře. Máma. Bezva.
Hezky.
Já bych ti to dovezl.
Nechtěla jsem působit zoufale.
Ta oslava byla každopádně skvělá.
- Divný první rande, co? - To teda jo.
- Jo. - Žádný rande. Bylo tam moc lidí.
Na rande musíte být jen vy dva.
Sami. Třeba v restauraci.
- Tam by taky byli lidi. Ne? Hosté. - Jo.
- Číšníci. - Možná nějaký gastro kritik.
- Inkognito. - Zběsile si něco zapisuje.
- Ale my o něm víme. - To teda.
Můžete přestat?
Jasně. Prozatím.
Ale má pravdu. Oficiální první rande jsme ještě neměli.
Nechceš ke mně zítra přijít na večeři?
Dáme rande.
Konečně.
Díky, žes ty věci našel.
Mám pocit, že pořád něco ztrácím.
- Ráda jsem tě viděla. - Já vás taky.
- Ahoj zítra. - Jo.
- Zítra. Tak jo. - Ahoj.
- Jo. - Jo.
Je v pohodě, ne?
Jo, moc se mi líbí.
Mám dojem, že jí ty věci schovává máma.
Sakra.
- Čau. - Čau.
Říkal jsem si, že tě rozveselí
kulinářskej výlet po Long Beach, tvým rodným městě.
Sehnal jsem pálivý hranolky se sýrem z toho zaplivanýho podniku
- před střední školou. - Hustý.
A mentolový lízátko v nakládačce z benzínky kousek od tvojí mámy.
- Jo. - A to je kupodivu dost dobrý.
Nejlepší je, že tu chuť cítíš i po pár dnech.
Zlato, je to od tebe moc milý, ale nemám na nic chuť,
takže budu držet depresivní dietu.
- Pár dní. - Jo.
A co tohle? Stulíme se k sobě na gauči
- a pustíme si Pána prstenů? - Jak tomu říkám?
- Promiň. LOTRa. - Tak.
Jo. Dneska ne, zlato.
Odmítla LOTRa? Ten ji vždycky rozveselí.
Já vím. Každopádně je na tom špatně. Můžete na ni dohlídnout?
- Samozřejmě. - Nech to na mně.
Smrt pacienta už jsem řešil. Ty překvapivě ještě ne.
Jo, neuvěřitelný, že?
Nezakřikni to.
- Díky, žes přišel, Derricku. - No jasně.
Je hezký, jak ti na ní záleží.
Než se tohle všechno seběhlo,
chtěl jsem ji požádat o ruku.
Hezky.
A kdys mě chtěl požádat o svolení?
Požádat o svolení?
On to myslí vážně?
Myslím, že jo.
Dobře. Paule, jestli ti to nevadí,
prosím o svolení, abych si mohl vzít tvoji kolegyni.
Byl bych šťastnej.
- Super. - Ty jo.
- Viď?
Promiňte, asi je těch dojmů moc.
Dneska mám první rande.
- Stočil to na sebe dost rychle. - Jako vždy.
Díky moc, žes tady uklidila, Avo.
Tys i vyprala? No teda.
Je fajn, že se moje dokonale padnoucí trička ze směsové látky
sušily s tvým prádlem z bavlny.
Je to poděkování za to, že jsem tu těch pár týdnů
- mohla být. - No tak. Rádi jsme ti pomohli.
Vím, že mi to hledání práce a bydlení trvá,
takže zatím všechny domácí práce budu dělat já.
- Zůstaň, jak dlouho chceš. - Jako doma.
Haló?
- Zmiz. - Odejdi, hned.
- Angelo? Jste oblečení? - Ne! Měli jsme sex!
- Tak, zdrž ji. - Co?
- Pojď, musíš jít. - Liz.
Co? Proč? Liz mě má ráda.
Jo, má tě moc ráda, ale taky má moc názorů.
Bude řešit, že tu bydlíš.
„Na jak dlouho? Co to znamená?
Není nevhodný, aby biologická matka bydlela s adoptivními rodiči?“
A takový nesmysly. Ty dveře. Fajn.
Dolů.
O tvým životě slyšet nechci, Charlie. Nezájem.
- Chci vidět svoje miminko. - Liz.
Čau, Liz. Jak je, holka?
Všimla jsem si, že Sutton nemažete, jak byste měli,
tak nesu krém z Evropy, kterej je tady zakázanej,
- ale zůstane hebká už navždy. - Můžu to zkusit?
Na to je trochu pozdě.
Aha.
Co vy na to?
Tady to někdo myslí vážně.
No tak, otoč se.
Jo! Pěkný.
Dobrý?
- Vypadáš jako princezna. - Trochu se tak i cítím.
- Přímo záříš. - To se potím z paniky.
Máš motýlky v břiše.
Jsi příjemně nervózní. To jsem si zapamatovala ze školky.
Předcházely tomu velký přípravy.
Hodně promarněných šancí. Chci, aby to dopadlo dobře.
Vím, že jsi dlouho nerandil, tak jen nezapomeň,
že první na menu…
musí být buchta.
- Nadrženýho Dereka nesnáším. - Vytěsňuju to.
- Ale má pravdu. - Má pravdu.
No jo.
Držte mi palce.
Poradím ti to, cos kdysi poradil mně.
Buď sám sebou, bav se
a svoje poprvé nezměníš.
Mluvil o mým panenství.
- Jo, chápeme. - To jsem nevěděl.
Tak já jdu na to.
Hej.
To zvládneš.
Díky, zlato.
Já svoje poprvé zažil s učitelkou matiky.
Myslím, že to dopadlo dobře.
I když mi nikdo v restauraci neřekl, že pohovor povede Dre Thibodeaux.
Dre Thibodeaux osobně?
- Už toho nech. - Nikdy.
No nic.
O to místo se uchází dost lidí.
Je super se vůbec zúčastnit.
Blbej přístup. Možný je všechno, stačí tomu věřit.
Sakra.
- Brzo začíná naše skupina. Musím jít. - Hele…
Se skupinou veteránů vám pomáhá Gaby, že?
- Jo. - Udělej pro mě něco.
Pozvi mě tam.
Nebylo by to divný, když nejsi veterán?
Moc rád bych tam šel.
Tak, vážení. Pojďte si sednout.
Paule?
Co tady děláš?
Za to můžu já. Já ho pozval.
Proč?
On to chtěl.
Tak dík.
To, co děláš, je skvělý, tak jsem se chtěl stavit a podívat se.
- Vážně? - Jo.
Tak proč jsi předtím nic neřekl?
Styděl jsem se.
No tak se posaď a styď se dál.
Hele, jak jsi na tom?
Taky veterán, jo? Z války za nezávislost? Znal jste Paula Reverea?
Ne. Ale tvoji mámu jo.
Bude sranda.
Kluci?
Jsem mimo, nebo je to Avina kabelka?
- Asi si ji zapomněla. - Jo, klid, přece tu nebydlí.
Proč to říkáš?
Takže ona tady bydlí?
Ne.
A čí jsou teda ty tanga?
Moje.
- Tvoje? - Jo, nosím je rád.
- Protože jsou pohodlný? - Přesně tak.
Dobře. Oblíkni si je.
Proč ne?
Já si tady sednu a užiju si představení.
- Těším se. - Nedělej to.
Ale udělám.
Víš, že to nezakryje všechno.
Mám pocit, že by mohlo.
Tak jdeme na to.
- Ava tu bydlí. - Charlie!
- Cos chtěl dělat? - Oblíct si tanga a popravdě si to užít.
Ava u vás bydli?
Přišla o práci servírky a neměla na nájem.
A rodiče se jí v podstatě zřekli, takže zpátky domů nemohla.
Já vám říkala, že pustit si ji do života bude zrádný.
Pootevřeš jí vrátka a vyskočí na tebe tanga.
Co kdyby se jí stalo něco zlýho? Co kdyby musela bydlet na ulici
a najít si bohatýho páprdu
nebo si vzít staršího boháče, kterýho by nemilovala?
Proboha, co to melu? Popisuju svůj vysněnej život.
Chápu. Nechali jste ji u sebe bydlet ze soucitu.
Jo.
Díky. Já věděl, že to pochopíš.
Je to jen na čas.
Sehnat práci se opravdu snaží.
Počkej.
Vy věříte, že taková kočka jako Ava nemůže najít práci?
Nemohla třeba odhodit podprsenku a prodávat panáky tequily?
Ty jo, Liz. Kvůli Sutton doufám,
že společnost není tak povrchní, jak si zjevně myslíš.
Ta je tvoje?
VYČKEJTE, PROSÍM, USADÍME VÁS
No, já ji nevidím.
A…
Nesnáším, když máš pravdu.
I mě už to přestává bavit.
Ahoj.
Moc ti to sluší.
Díky.
Pití. Ale musím tě upozornit, že na druhou metu se nedostaneš.
Mám podprsenku na doma.
Jo, já byl ženatej. To znám.
Je bez kostic.
Jo. Takovej pytel, kam hodíš prsa.
- Jo, to je ono. - Počkej.
Můj bývalej přišel vyzvednout syna na noc a ještě neodešli.
Já se s tvým bývalým dneska chtěl seznámit.
- Fakt? - Ne, vůbec.
No jo. To je blbost.
Tak jo.
Jimmy, to je můj syn Tate. A tohle je Nick.
- Můj kamarád Jimmy. - Ahoj.
- Rád tě poznávám. - Prý jsi terapeut.
- Jo. - Taky jsem to chtěl dělat.
Ještě můžeš. Je potřeba jenom osm let studia.
To mě odradilo. Pochopit bazény trvalo jen rok.
Navrhuju přírodní tobogany.
Paráda. Vodní atrakce moc nemusím. Málem jsem se utopil v pomalé řece.
- Jako malej? - Ne.
Tate, chovej se slušně. Pozdravíš?
- Zdar. - Krása.
Tak běžte. Proč jsme začali hrát videohru?
Za to můžu já.
Za jedničku z pravopisu jsem mu slíbil jedno kolo Diablo Dungeons.
Aha.
- Doma obrazovky nevedu. - Jsou na nic.
Teď jsem bezdůvodně proti tobě.
Klidně můžeme jít radši ven.
Udělala jsem coq au vin. Protože mě baví to říkat.
Nikam nechoďte.
Až umře, tak vypadneme.
Za Drexe se nedostane.
Super, tak zůstaneme u toho coq au vin.
- Porazil jsi Drexe. - Proboha!
Ty jo! Dostal se za Drexe!
Další level!
- Promiň. - To je v pohodě.
Celý je to v pohodě.
Jsi tu novej, tak se představ a řekni svoje jméno,
svůj věk a oblíbenou kapelu z devadesátek.
Paul, 74, Marky Mark and the Funky Bunch.
Co je sakra Funky Bunch?
- Povím ti to pak. - Fajn.
Nebudu chodit kolem horké kaše a začnu Mayiným nečekaným odchodem.
Spousta z vás Mayu poznala, když sem začala chodit na MMA.
Určitě k tomu máte co říct.
Já začnu.
Je to na hovno.
Bylo vidět, že má problémy.
Ale tady se usmívala.
A smála se krásně.
Je divný, že když jsem ji viděl naposledy, tak jsem ji mlátil.
- Kámo. - Pořád jsem v šoku.
I když přijdeme jen o známého, může to probudit bolest z minulých ztrát.
Je to tak, Paule?
Jo, říká se tomu kumulovaný zármutek.
Stejně jako v MMA se musíte mít na pozoru.
I když si myslíte, že jste krytí,
smutek se k vám může připlížit zezadu a nakopat vám zadek.
A proto je důležitý nechat si od kamarádů pomoct.
I od těch stydlivých, co neřeknou, proč přišli.
Co to znamená?
Nemluví o nás, ale o sobě.
Já tý mrtvý holce rozbil ret, kámo.
Já vím.
To je dobrý.
- Navíc ti dala nakládačku. - To jo.
No jo.
Dobrý den, jsem Ava…
Do prčic.
Můžeš si na minutku sednout?
Jen to řeknu manažerce. Je v pohodě.
To jsem rád, že je v pohodě.
- Co děláš? - Nevím.
To přepadení se mi nelíbí. Jako bych jí nevěřil.
Vždyť jí nevěříš.
Jen kvůli tobě!
- To není pravda. - Rozhodně to pravda je.
Hele, já s Avou musím mít funkční vztah na celej život.
- Jdu pryč. - Ne. Počkej. Musíme se jí na to zeptat.
Dělej si, co chceš. Já ji jen budu mít rád a statečně uteču.
- Briane. - Hele… Ahoj, Avo.
- Uvidíme se doma. - Ahoj.
Ne.
Tak jo.
Chtěla jsem u Briana a Charlieho bydlet jen chvíli.
A co se stalo?
Ukázalo se, že to u nich je skvělé. S rodiči to bylo tak těžké.
Práci jsem sehnala před týdnem, ale na stěhování jsem nebyla připravená.
Avo, zasloužíš si krásný život,
ale musíš jim dopřát prostor.
Když se tak moc zapojuješ do jejich rodiny,
neumožníš jim, aby si tu rodinu vybudovali.
Dobře, ale ty děláš to stejné, ne?
Chodíš k nim, kdy se ti zachce, a přivlastňuješ si jejich dítě.
Sutton se to líbí.
Liz, sledovala jsi mě sem, abys mi řekla, co se má dít
u Briana doma bez Briana. V restauraci Olive Garden,
kde jsi skoro určitě nikdy v životě nebyla.
Chodím sem pořád.
Miluju jejich sacharidový hůlky.
To jsou slané tyčky. A vím, že chceš ochutnat.
Co teď?
To nevím. Ale těch tyček budu potřebovat víc.
Jdu pro ně.
A možná smažené ravioly? Teda…
Je to překvapivě dobrý.
- Žádný „překvapivě“. - To nic.
Chtěla jsem říct, že ten recept mám z Paříže,
ale ve skutečnosti je od Guye Fieriho.
Když jsem byl jedenkrát v Paříži,
chodil jsem s jednou ženskou a udělali jsme
- takový to se zámkem na mostě. - Jo.
Už nevím, jak se jmenovala.
- Ale víš. - Vím. Štve mě, že to není hezký jméno.
Bernice.
Tys měl Bernie.
Jo, Bernie.
- Ty jo. - Jo.
To byla poslední holka před…
Tiou.
Jo. Promiň. Pořád o ní mluvím, že?
Ne, to nevadí.
Je výjimečný, jak moc ti chybí.
Vážně. Mám pocit, že takovou lásku zažiješ jednou za život.
Možná.
Ale doufám, že ne.
Jdu si pro nářadí.
Tate se dostal do dalšího levelu. Válí.
- Bezva. - Zatracenej Drex.
Spravím tu síť v okně. Ať sem nikdo nevleze.
Síť by zloděje asi nezastavila.
Má novou ženu a dům, ale furt se tady promenáduje, jako by mu to patřilo.
Ty furt chceš něco spravit.
Protože sem jinak chodíš bez ohlášení.
Trvá na tom, že musí mít klíč.
Protože ona trvá na výlučné péči.
- Tak jo. Promiň. - Tak jo.
- Jo. - Přechod ke společné výchově s respektem
jsme ještě nezvládli.
To by napravila trocha terapie.
Jo, to říkám taky, ale jeden z nás s tím dělá cavyky.
- No tak. - Uklidni se. Neřekla jsem kdo.
Je to on.
Kéž bych znala dobrého terapeuta.
- V žádným případě. - Jsi špatnej terapeut?
Ne, jsem úžasnej.
Ale bylo by to hodně nevhodný, takže…
No tak. Já jsem tady, on je tady.
Nemůžeš udělat takový to, jak jsi říkal, že se utrhneš z řetězu?
Jimmovat. To sis mohla zapamatovat. Je to moje jméno.
- Takže „jimmovat“? - Jo.
Ne. Promiň, jenom si vychutnám toho coq au vin.
Ona tohle dělá pořád.
Uvádí lidi do rozpaků.
- Teď tě uvádím do rozpaků? - Jo.
Snažím se s tebou vyřešit něco, co se stalo.
Chci se vrátit k našemu rande, takže přejdu k věci.
Nicku, zavání mi to nevyřešenou citovou vazbou.
Stoprocentně.
- Tím mi nepomáháš. - Fajn.
Když sem tak často chodíš,
nejspíš nejde o opravy ani o společnou výchovu.
Zbavuješ se pocitu viny za zničené manželství.
Jsi na její straně. Chceš s ní spát.
Sofi, i ty máš nevyřešenou citovou vazbu.
Možná s tebou spát nechce.
- Ale chce. - A máš to.
Ty jeho dysfunkci toleruješ,
protože je jednodušší vrátit se ke staré dynamice,
ke které patřil všudypřítomný opravář, než se naučit nastavovat hranice.
Nemůžeš Nicka obviňovat,
dokud jasně neřekneš, jaké ty hranice jsou.
Vrať mi ten klíč.
Díky, že jsme mohli přijít.
V případě krize jsem k dispozici.
I když tentokrát je to samozřejmě jiné, než když Mark poslal peníze té modelce.
Potřebovala pomůcky k výuce.
Učila taiči v parku.
Tak jo.
Vím, co pro vás Maya znamenala.
Jen se to snažíme pochopit.
Prý měla v krvi drogy.
Nevěděla jsem, že s nimi měla problém. Vy ano?
Podrobnosti říct nemůžu, pořád musím chránit její soukromí,
ale se závislostmi mám zkušeností dost
a tohle se těm, co užívají léky na vlastní pěst, bohužel stává.
Na pohřbu jsme mluvili s její tetou
a ta říkala, že s drogami měla problém i její máma
a opustila Mayu, když jí bylo deset.
To jste nevěděla?
S Mayou jsme byly teprve na začátku
a jsem si jistá, že kdybych měla víc času,
- tak by mi to řekla. - Víc času?
Evidentně ji něco trápilo. Neměla jste to poznat?
O čem jste tady spolu mluvily?
Chápu, že jste naštvaní a zmatení, a klidně si to na mně vybijte.
Jen nám připadá trochu divné,
že toho zřejmě víme víc než vy.
Jo, dobře.
Vzhledem k tomu, co se stalo, bych si asi měla
přiznat, že jste ve mě mohli ztratit důvěru.
A i když mi na vás moc záleží,
musím se vás zeptat, jestli byste byli radši,
kdyby si vás vzal do péče někdo jiný.
- Jo. - Jo.
No teda. Vidíte? Konečně jste se v něčem shodli.
Jo. Mojí zásluhou. Jupí.
Co to mělo znamenat, Liz?
Ava mi napsala, že bude bydlet u kamarádky. Tos přehnala.
Jo. A můžete si za to sami.
Sami? Proč to zní, že jsme něco provedli?
Protože jste mi dovolili rozhodovat. Pokaždý se necháte převálcovat.
- Liz… - Teď ně, Charlie, mluvím já.
- Promiň. - Vidíš? Už zase.
Musíte mě vyhodit.
To neuděláme.
Vychováváte dítě.
Musíte mít svoji domácnost pod kontrolou.
- Tak to udělejte. - Já…
Nechtěj po něm souhlas, ty srabe. Udělej to.
- Máš padáka. - To teda nemám.
Víte, co znamená slovo asertivní?
Jestli to pomůže,
za vašimi zády jsem Sutton vzala na její první brunch.
A mám fotky, jak drží moji mimosu.
To jsme chtěli udělat spolu jako rodina, ty děvko.
- Do ní. - Už máme po krk toho,
- jak o všem rozhoduješ. - Jo.
Kdy má Sutton spát a kde.
- Jak ji máme krmit… - Jo.
…koupat, odříhávat.
My jsme její rodiče, Liz.
- My. - Chceš dítě? Smolík.
Počkej, až z tebe ti tvoji ňoumové udělají babičku!
Tak. Zvládli jste to.
Dostala jsem padáka. A bude to tak lepší.
Sutton samozřejmě budu chybět.
To naše mazlení a pravidelný koupání
s kačenkama a…
No…
- To nevadí. - To ne. Liz.
Vážíme si všeho, cos pro nás udělala.
Bez tebe bychom nedošli do bodu,
kdy bychom potřebovali jen jednu chůvu na plný úvazek.
- Díky za vše, cos nás naučila. - Rádo se stalo.
Neodcházej prosím z jejího života.
Pořád sem budu chodit, kdykoliv se mi zachce.
Jen už vám ji nebudu hlídat zadarmo.
Co jsme to provedli?
Tak ahoj, kamaráde. Gratuluju k zabití Drexe.
Neřeknu, že to bylo super první rande.
Ale jídlo bylo výborný.
Konverzace zajímavá.
Asi se křičelo víc, než jsi čekal.
Možná trochu.
Ale Bernice byla Italka, takže ten vztah byl dost hlučnej.
- Nebylo to rasistický? - Jenom trochu.
Jimmy, mám prosbu.
Vím, že jsem to dneska zkazila,
ale nemohli bychom to první rande zkusit jindy znovu?
Stačí říct kdy.
Teď.
- Ahoj. - Prokrista. Proč tu jsi tak pozdě?
Protože tady jsi ty.
Mark a Donna mě nechtějí.
To je na nic.
Co se stalo?
Nejdřív mi řekli, že Maya měla dost velký strach z opuštění.
To jsem z Mayi nedostala.
Neovlivníme, co se nám pacienti rozhodnou zamlčet.
Proto šílela, když jí kamarádi odešli. Kdybych to věděla, mohla jsem něco udělat.
Možná jo. Možná ne.
Samota je svině.
A svět je osamělej.
Nejhorší je, že nevím,
jestli to udělala schválně, nebo to byla nehoda.
Smrt je smrt.
Netrap se tím, že se to celý budeš snažit vyjasnit.
- Takže je jedno, že se to nedozvím? - Jen si myslím, že už to víš.
Věnovala jsem tolik času tomu, abych mohla řešit traumata,
ale neřešila jsem, jestli bych měla.
A to byla pitomá chyba, protože už vím, že to neumím.
To není pravda.
Tohle je riziko povolání.
Maya byla jen první.
Věř mi, že jestli půjdeš tímhle směrem,
nebude poslední.
Co děláš?
Ruším všechna sezení na příští týden.
Změnila jsem názor. To volno potřebuju.
Vzpomínáš si na toho mýho vedoucího z Bellevue?
Při každým průseru
říkal vždycky to stejný. Uvízlo mi to v paměti.
Říkal: „Čím dýl ti trvá dostat se zpátky do sedla,
tím je pravděpodobnější, že se do něj už nedostaneš.“
Jo. No, tak na to sedlo seru.
Dobrou noc, Paule.
Uf.
Překlad titulků: Kristina Himmerová