Zrovna mi psala trenérka. Na Wesleyově budou renovovat tělocvičnu,
takže musím na předsezónní trénink hned po maturitě.
Tak brzo?
Já věděl, že ta ženská proti mně něco má.
Jo, sestavila harmonogram tak, aby ti to ublížilo.
Měl jsem pro nás na červen plány.
Chtěl jsem jezdit na výlety, zajít na pláž.
Taky by mi přišlo skvělý, kdybych na tebe mohl prostě zírat.
Fotříku…
Budete v tom velkým domě mít depresi úplně sám?
Budeme tady jen my dva.
Bude pařba velkých kluků.
Dva velcí kluci budou dělat to, co velcí kluci dělají.
Velcí kluci!
Musíš se z toho domku odstěhovat.
- Marisol z toho beztak šílí. - Není to nic moc.
Možná bychom se měli krotit a nepřesvědčovat lidi,
- aby tátu opustili, když ho opustím já. - Budu v pohodě, fakt.
Víte, jak je u nás doma hroznej hluk, protože máma trénuje ptáky?
- Ne. - To nevíme.
- Já jo. - Až vás Alice opustí, můžu tu bydlet já.
Je smutný, že jsem to zvážil?
- Docela jo. - Víte, kde mě najdete.
- Neodejdeš, že ne, Seane? - Nikdy.
Protože jsme velcí kluci!
Nenechej mě v tom.
- Fajn. - A je to.
Vidíš? Tak to bude každej večer.
Ahoj, Mayo.
Psalas mi, že tento týden nemůžeš.
To nevadí.
Ale ještě jednou, a najdu si tě.
Vnutím ti terapii kdekoliv, v posilce, na pouti, v cizí posteli. Je mi to fuk.
Tak čau.
Co tak spěchá, Liz?
Derekova máma je tady dva dny, a už z toho šílím.
- Co dělá? - Nic.
Je hrozně hodná.
Je to totiž geniální padouch.
Víš, co mi ta mrcha ráno řekla?
- „Derek má štěstí, že tě má.“ - Tak to je drsný.
- Jsi normální? - Nechápeš to.
Říká ty správný slova správným tónem
a pak mi kouká do očí o pár sekund dýl,
abych pocítila tu kritiku, kterou ostatní nevidí.
- Liz. - Počkej.
Ano?
Hele, nemáš takové ty nanuky, co má Derek rád?
Jasně.
- Co je? - Promiň, já…
Nevím, jak to děláš, ale vypadáš fantasticky.
Děkuju.
Cítilas to?
Jo, musím končit, Liz.
Před parkinsonem jsem měl krásný, silný hlas.
- Chybí mi. - Jo.
A nesnáším ta hlasová cvičení.
Já taky.
Když dělám to s křikem,
pomáhá mi křičet kvůli něčemu, co mě doopravdy vytáčí, třeba:
„Děcka by neměly chodit do restaurací!“
- Jo. - „Richardovi by se nemělo říkat Dick.“
„Dvojčata mě matou a děsí.“
To se mi líbí.
Je to dobrý pocit.
Snažím se svoji praxi ukončit,
a Sykesová za mnou posílá další a další pacienty s parkinsonem.
Nejsou tak veselí jako já.
Líbí se mi, že sám sebe tak dobře znáš.
Jsi pro ně pozitivním vzorem.
Jsem na tebe hrdá.
Klidně pokračuj.
Začal ses trochu litovat, když se třes rozšířil i na druhou stranu?
Teď mám dvě roztřesený ruce.
Třepu rukama, jako bych nonstop tančil jazz.
Fosse.
To je normální vývoj.
Ale jestli to chceš ventilovat, můžeš.
Klidně si postěžuj mně.
Já vím, a proto to nedělám.
Jo, protože když trpíš v tichosti, jsi statečnej.
A ty chceš být v parkinsonovi nejlepší.
To se o mně říká? Že jsem nejlepší?
Jsi v nejlepší desítce.
Ničil mě každý den čekání na tebe.
Lásko má, neboj se,
miluju tě už tisíc let a dalších tisíc tě milovat budu.
Můžeš?
Čas stojí. Ztělesněná krása.
Budu z vína. Nenechám…
Co je?
Má tam být „silná“.
- Určitě je tam „z vína“. - Jak můžeš být z vína?
- Co to jako je? - Jsem ta nejvínovější holka.
- Ty jsi vínovej kluk. - Jsme vínoví.
Mám narozky, pravdu mám já. Hraj.
- Od refrénu? - Jo.
Ničil mě každý den čekání na tebe.
Lásko má, neboj se,
miluju tě už tisíc let
a dalších tisíc tě milovat budu.
Ničil mě každý den čekání na tebe.
Lásko má, neboj se,
miluju tě už tisíc let
a dalších tisíc tě milovat budu.
Zítra by měla narozeniny, tak na ni myslím.
Na vínovej večer si pamatuju. Zpívání s mámou mě bavilo.
Tebe možná. Mě ne.
Když máš talent, je to stres.
O tom vy nic nevíte.
Jak tě můžeme rozveselit?
To nemusíte.
Člověk občas může být smutný.
Občas?
Víš co? Jsem rád, že si Tiiny narozky pamatuje aspoň jeden člověk z rodiny.
Bože. Stalo se to jednou.
Od své smrti měla jenom jedny.
Zapomínání na narozky mrtvé mámy ti jde skvěle.
- Máma je slavila moc ráda. - Teď budu smutná já.
Já taky. Víte, co dokáže rozveselit mě?
Říkat hnusný věci lidem s airpodama v uších.
Hele. Sledujte mě.
Nazdar. Klobouk, sluneční brýle a UV tričko.
Příště radši zůstaň doma.
Hele. Jimmy, toho si vem ty.
Fajn.
Pěkná hůlčička, dědo.
Děkuji.
Je teleskopická.
Stačí posunout tady to modré, a vysune se.
Chcete to zkusit?
- Ani ne. - Fakt?
Jo, ale rád jsem si s vámi popovídal. Přeji hezký den.
Vám taky. Nashle.
- Sakra, Briane. - Měl naslouchátka.
- Jo. - A fungovaly perfektně.
TERAPIE PRAVDOU
MÁMINY NAROZENINY
SUMMER ČAU, TVOJE MAMKA BY MĚLA NAROZKY
Čau, vzpomněla jsem si sama.
Ahoj, jen jsem tě chtěla slyšet. Dnešek by neměl být plnej sebenenávisti.
Na to je silvestr.
Jak jsi na tom? Dobrý?
Jo, jenom mi dělá starost táta.
V obchodě měl smutnej výraz
a o ženské na láhvi s margaritou řekl, že je jak máma.
Vždyť ta silueta nemá ani obličej.
Já tvojí mámě ráno představila Derricka.
Přeje mi to. Chytla jsem ho za ruku a proletěli šukající motýli.
To k mámě sedí.
- Jo. - Tak jo, musím si dát kafe.
Táta mě bude potřebovat.
- Mám tě ráda. - Taky. Pa.
Jimmy, má to být spíš…
Vždyť jo.
- Děláme stejnej zvuk. - Ne.
Co se děje?
- Co? - Co se děje?
Došlo mi, že to jsou poslední narozky tvojí mámy, které strávíme spolu,
než odejdeš na vysokou. Nesmíme být smutní.
Budeme slavit.
Ty kráso. Není to omeleta ze zbytků?
No jasně.
Mámina oblíbená snídaně.
Když se něco mělo zkazit, nakrájela to k vejcím a sýru.
Dnes máme lo mein s půlkou sklenice oliv.
Je to vlastně taková „sračkoleta“.
Dej vědět, jestli se to uchytí.
- Dospěj. - Neser.
Brian chce jít taky. Nepozveš Summer?
Pozvu.
Tati, byl to super nápad.
Viď? Bude to bezva den.
- Jo. - Jakože…
Bude úplně super.
- To ne. - Nech toho.
Neprotahuj obličej.
Neprotahuju.
Já vím.
Na co čekáme? Pojďme se bavit.
Co je v plánu?
Zajdeme na mimosy?
- Na kávový maraton? - Nebo…
Ach jo.
A je to, tati.
Jsi odkrytej. Spravím ti to.
Kruci.
Zapomněl jsem si nahoře knížku. Román Na čtyřech se čte sám.
Ženy po menopauze nekončí. Fakt.
- Zajdu si tam. - Ne, já.
Ty máš odpočívat, jíst listí a tak
a bez polštáře ve tvaru srdce nikam nechodit.
Díky, že se o mě tak staráš.
Máš talent.
Mohl bys být fyzioterapeutem.
Možná. Kámoši by čuměli, kdybych byl doktor.
Není to tak úplně doktor, ale skoro.
- Jdu pro tu divnou knihu. - Jo. Díky, doktore.
Je to moc hodný kluk.
To má po vás obou.
Děkuju.
Ajajaj.
Potřebuju mentolku, v autě jsem zhltla několik smrdutých česnekových housek.
- Gaby. Moje smraďoška. Bože můj. - Smraďoška. To je trochu moc.
Ty jo. Vy jste máma Bishopová?
Mám ráda vašeho syna i jeho vlasy.
Ty má odjakživa. On se s v podstatě narodil s mikádem.
Mami.
- Dobrý den. Connie. - Gaby.
Constance, po mně jsi nechtěla, ať ti říkám Connie.
Můžeš mi říkat Connie.
Pojďme hledat mentolky.
A nalevo je podle rychlého hledání na Googlu pohřbená
Arlene, která zemřela jako vdova, protože zabila svého manžela.
- Dobrej zvrat, zlato. - Vražedná Arlene je můj vzor.
Máma ráda drbala sousedy.
Ahoj, mami.
Vzali jsme si nejhorší trička, cos nám dala,
a na tvoje narozky se bavíme jako vždycky.
A nikdo nezapomněl, kdys je měla.
Lžeš mrtvým? To je smutný.
Já chci říct jenom jedno. Respekt.
Když máma zapomněla, vozila jste mě ze školy.
Naučila mě i zavádět tampon.
Neřídila při tom.
Ale v autě to bylo.
Hele, kdo je ten fešák?
Vypadá jako sexy Louis.
Ty bláho.
Je to Louis.
To čumím.
Proč si zkrátil vousy?
Řekla jsem mu, že sem jdeme, ale nečekala jsem ho tu.
- Ahoj. - Čau.
Snad neruším.
Co je „dls“?
Nic. Co jsi jedl ty?
Jo. Ještě nikdo na to neskočil. Ty vole.
Mám husí kůži. Dokázali jsme to, lásko.
Tak to bychom měli. Teď si zahrajeme máminu oblíbenou hru.
Znáš hru macatej zajíček?
Ne, ale na tohle se ptával strejda a teď za to sedí.
Ty nám tu párty na hřbitově kazíš.
- Pardon. - Tak jo.
Nacpěte si do pusy co nejvíc maršmelounů a pak řekněte „máme tě rádi, mami“.
Můžeš říct „Tio“.
Díky.
- Připravit, pozor… Aha, už. - Pozor, teď.
- Mám tě ráda, mami! - Máme tě rádi, Tio!
Mám tě moc rád! Moc!
- A sakra. - A sakra.
To dáme. Dobrý. Pomůžeme ti.
Tak jo.
Promiňte.
- Tak. - Děkuju.
Málem ti to oplatila.
Briane.
Já myslela, že si to vymýšlíš.
Kdybychom tam nebyli, zhluboka by se nadechla a sežrala ti duši.
Já to říkala. Děkuju ti.
Musel to vidět někdo druhej.
Tak co se mezi váma stalo?
Směj se, jako že nepomlouváme.
Dřív jsme do sebe pořád ryly.
Jo, pořád mě kritizovala za výchovu. Že se angažuju až moc.
A nakonec mi řekla, ať si dám pauzu.
Ať si dám pauzu, Gaby.
Vystavila ti stopku?
To bylo přes čáru, tak jsem se zhluboka nadechla a nastavila hranice.
- Mám věřit, žes jí to neoplatila? - Možná jsem jí řekla „Kundstance“.
Ty jo.
Jak mám přežít zbytek týdne?
Sakra. Já nevím. Musím jít, sháněl mě Sean.
- Ne. To nesmíš. Gaby. - Musím.
- Ne. Nechoď. - Musím.
Tady je.
- Hodný kluk. - Sean mě shání.
- Ne. Napsal mi. - Ne.
Jo. Psal, že tě vidět nechce.
- To ne. - Ale jo.
Půjdu. Ale jsem ráda, že jsem to viděla.
Možná o tom napíšu studii. Neboj, brzo bude pryč.
A Derek se nesmí stresovat, jinak mu praskne srdce
a to by byl průšvih.
- Jo? - Jo. Dobře.
- Zlato. - No?
Poradím ti opak toho,
- co radím pacientům. - Jo.
Uzavři to v sobě,
nasaď velký, tupý úsměv a prostě se odpoj.
Na to jsem machr.
Přesně tak.
- Ale ne jako sociopat. - Dobře.
Mám tě ráda. Čau, Déčko. Nashle, mámo Bishopová.
- Těšilo mě. - Nashle.
- Ahoj. - Měj se, Géčko.
- Ahoj. - Čau.
Není divný, když mi máma masíruje nohy?
Jo, ale lepší ona než já.
To je vtipné.
Liz, já z tebe nemůžu.
Já z tebe taky ne, Connie.
Zajdu…
Děkujeme moc, že jsi přijela až sem
a jsi tak laskavá, že nám pomůžeš.
Chci týden jídlo zdarma, a když řeknu, ať něco zkusíte usmažit,
tak to uděláte.
Bez otázek, bez odsuzování.
- Platí. - Fajn. Co potřebujete?
Do MMA gymu za náma začali chodit trénovat další veteráni.
Napadlo nás, že by bylo fajn založit podpůrnou skupinu.
Někteří mají problémy.
Pomohla bys nám nějakou takovou skupinu vést?
Jako fakt?
Přesně to bych chtěla dělat.
A nic nepomáhá víc než probrat problémy s lidma, co zažívají přesně to, co ty.
Rayi, Gerry, díky, že jste přišli. Srát na parkinsona.
A jebat na něj.
Jebat jeho matku.
- To bylo moc. - Taky mi to tak přišlo.
Až se uklidní, možná se ti zalíbí.
Nebo taky ne.
Je to 50 na 50.
Ty máš nějakej problém?
- Mám rakovinu prostaty v prvním stadiu. - Bezva.
Můžeš zůstat.
Díky.
Takže kdo začne? Ty ne.
Od té doby, co mám postižené obě strany, pořád myslím na to, co nebudu moct dělat.
Podepsat se nebo si třeba pustit desku.
Držet šálek kafe.
Kámo, to je drsný.
- Já řeším většinou jen čůrání. - Nejsi výjimečnej.
Čůrání řeším taky.
Chlapi, není to soutěž.
Paule, pomohl jsi spoustě lidí. Mysli na svůj odkaz. Na to, cos dokázal.
To tys mi jednou řekl,
ať nemyslím na to, co nezvládnu, ale ať se soustředím na maličkosti.
Mě ten hňup naučil to stejný.
Uvedu příklad.
Mám štěstí, že se s váma můžu kamarádit.
- Jsme větší frajeři než ty. - Štěstí je slabý slovo.
Pokecali jsme a vedl deprimující život jako z filmu Requiem za sen.
Ne z prostředka, kde ujíždějí na heroinu,
ale z konce s těma zadkama, kde ti dojde, že to není sranda.
- Briane. - Kellie zajímalo naše seznámení.
- Nezajímalo. - Ne.
Nezajímalo.
- Vezmu si ji. Asi by to neměla slyšet. - Ona už to zná.
Jinak mi nejde uspat.
Těšilo mě, Sutton.
Jednou se potkáme u mě v kanclu.
Mám řešit to, že Alice a Summer na večer v pohodě seženou alkohol?
- Ne. Jsou iniciativní. - Schopné.
- Je to dobrý. - Fajn.
Tak, Louisi, jak se ti teď žije, když jsi sexy?
Vlastně docela dobře.
Byl bys na mě hrdej. Naučil jsem se dělat pitelný kafe,
povýšili mě v práci a začal jsem s někým chodit.
Byla by sranda, kdybych ji zabil. Nevím, proč to říkám. Asi automaticky.
No nic. To je super!
Známe se z hospody. Oba jsme chtěli klobásu a šťouchačky.
- To se týká sexu? - Může.
Tuppence je asi jediná Britka, co v San Diegu znám, takže tak jsme asi…
Promiň, řekls Tuppence?
Jo, tak se jmenuje.
- To není jméno. - On má dceru Sutton.
Promiň, je Tuppence oceněná broadwayská legenda?
Je to účetní.
Jméno ti může připadat hloupý, ale je chytrá, vtipná,
sexy a nevím, no, připadá mi to
skutečný.
Vedeš si skvěle, Louisi.
Takže karma asi není mrcha.
Zato Brian je.
Má pravdu.
Co ty, Jimmy?
Pozval jsi někam tamtu Sofi?
Řekl jsem ti, že pozvu, a tak jsem ji nepozval.
Jasně.
Byl jsem ale na rande s hezkou sestřičkou.
Hezky. Uvidíte se zas?
Ne. Zničilo by ji to.
Když mi Alice zavolala a řekla, ať přijdu,
napřed jsem to odmítl, ale ona mě přemlouvala a teď jsem rád.
Já taky. Jo, to je…
Moc rád jsem tě viděl.
Já tebe taky.
Vezmu ji do parku. Můžu jí převlíct bodýčko?
Ne, to je na počest mojí kamarádky.
- Má tam nápis „ukaž kozy“. - Vtip o kojení.
- Nebuď nechutná. - Dobře.
Určitě od vás odejde.
Děkuju moc. Je to od tebe milé.
Líbí se mi ten skákající chlapík na jazyku.
Jsou nové?
Ne, měl jsem originální Jordan 4 Retro Bred, který jsem nenosil,
tak jsem je střelil za 800.
Za to jsem koupil tvoje boty a dva páry, který prodám příště.
Osm set dolarů?
Páni, tím by ses měl živit.
Je to spíš koníček.
Z některých koníčků se stane kariéra, Liz, i když u tebe ne.
Cože to děláš?
Foukáš kameny?
Omílám je, ale to ty víš.
Jak to mám vědět?
Žádný jsi mi nedala.
To je divný, mami.
Máme je všichni.
A babička kámen nemá?
Každý ho nedostane. To není na mně.
Je to jen na tobě.
Jo, běž jí vyfoukat kámen.
Matthewe, zdá se, že ty boty jsou tvoje vášeň.
Miluju je.
Baví mě hledat novinky, nocovat před obchodem…
Tak proč to nezkusíš doopravdy?
Můžeš se tím živit.
Ty seš hustá, babi.
Babička je hustá.
Jo.
Jsem hustá.
To bylo hezké, ne?
Vidíš, co se stane, když se dítětem necháš vést?
Mám jediný pravidlo, vzpomínáš?
Nemluv mi do výchovy.
A vím, že na mě zíráš a myslíš si u toho tyhle nesmysly
od prvního dne, co tu jsi.
Mně nic nepřišiješ.
Říkám jenom samé falešné komplimenty.
Ty kráso, já to věděla.
Myslela jsem, že blouzním.
Víš co, Constance, tuhle návštěvu si užij,
protože si neumím představit, že bys ještě někdy přijela.
Elizablbko.
Slyším.
To jsem chtěla.
Ach jo.
Ahoj. Máš chvilku?
Tak vážnej jsi přišel naposledy, když jsem ti doporučila bubble tea.
- Pití by se nemělo kousat. - Lenochu jeden.
Přemýšlel jsem o svém odkazu
a vím, že podle tebe jsem spíš Jimmyho mentor než tvůj.
Protože spolu máte ambivalentní vztah jako táta a syn.
Já si tě moc vážím.
Proto ti chci dát tohle.
Chceš mi dát můj kancl?
Ne, celou kliniku.
Chci, abys převzala Rhoadesovo centrum kognitivně-behaviorální terapie.
Bože můj. Ale co tvůj milovanej Jimmy?
On to pochopí. Kognitivně-behaviorální terapii už ani nedělá.
Jde si svou cestou, zatímco my dva jsme ze stejného terapeutického těsta.
Znáš všechny moje nástroje.
Mohli bychom se scházet a vysvětlil bych ti,
jak si to představuju.
Paule, je to obrovská čest a mám tě moc ráda, však víš.
Jo.
Takže nechci odpovědět jinak
než tak, že ti na rovinu řeknu čistou pravdu.
Já tohle nechci dělat celej život.
Škoda.
Víš, jak jsem ti říkala, že chci začít pracovat s náročnějšími pacienty?
Už jsem začala.
A je to úžasný.
Dělám velké pokroky s Mayou.
Zakládám podpůrnou skupinu pro veterány.
Dokonce i sním o vlastním krizovém centru.
Co si o tom myslíš?
Myslím, že cokoliv, co bys chtěla dělat, je výborný nápad.
Dobře. Tak pojď sem, tohle bude na dýl.
- Jak se ti líbí můj párty outfit? - Už ho máš?
Drsný, ale fér.
Mám jeden vtipnej dotaz.
Proč jsi pozvala Louise a neřekla mi to?
Ta jeho prořízlá britská pusa.
Co se děje?
Chtěla jsem, abys viděl, jak skvělej má život, protože to je díky tobě.
Tati, tys pomohl tomu, u koho by se to čekalo ze všech nejmíň.
Kéž bys takhle pomohl i sobě.
Nedává smysl, že on se dokázal posunout dál, a ty ne.
Proč nezavoláš Sofi?
Takže tys mě jimmovala?
Už chápu, proč to pacienty štve.
Pořád si tě představuju, jak jsi v celém domě sám.
Nemůžu odejít na vejšku,
když nevím, jestli tu nebudeš sedět ve tmě a marnit život.
Já to zvládnu.
Budeš mi chybět, ale vím, že jsi na odchod připravená.
A nejlepší je na tom to, že já a tvoje máma…
Je to naše zásluha.
Alice, největší radost budu mít, když půjdeš do světa a bude se ti dařit.
A jsem na tebe moc hrdej.
Jasný?
Jasný.
Ještě jedna věc.
Co vím, tak normální děcka jsou nadšený, když od rodičů odejdou na vysokou.
Prosím tě. Předstírej, že jsi normální.
Ale ty musíš taky.
- Platí. - Platí.
- Normální. - Já to věděla. Domluvili jsme se!
Normální.
Tady.
Liz?
Ani náhodou.
Já jsem Connie.
Derekova máma.
Paul. Zdráhavý přítel.
Slyšela jsem „přítel“.
- Srát na parkinsona. - Srát na parkinsona.
To je zábava.
Můžete taky, jestli chcete.
Srát na parkinsona.
Jenom se chci zeptat na Dereka.
Moje žena je doktorka, tak mi dala tenhle podavač,
protože se nemá ohýbat.
Pozor. Čtyřikrát mě tím chytla za zadek.
Chci ho jenom krátce pozdravit a zase vypadnu.
- Jo. Spal, podívám se, jestli je vzhůru. - Dobře.
Víš, Paulova dcera je environmentální vědkyně.
Zeptej se, jestli nechce prodávat jogurt.
Opovaž se.
Poradila jsem jí ohledně výchovy.
Zdá se, že to vzala dobře.
Vy máte kámen?
Mám.
Je krásnej.
Měla jsem dlouhý, naplněný život. Čekala bych, že se Liz bude chtít poučit.
Mladí lidé v našem životě bohužel
asi prostě nestojí o to, co jim můžeme nabídnout.
Kdy se z nás stali takoví starci?
Mluvte sama za sebe.
Já jsem ikona.
Uf.
To je dobré.
To vám ukradnu.
Vymyslete si vlastní zvuk.
Nemůžu Dereka najít.
Dereku?
Prokrista. Co je?
Člověka s nemocným srdcem nebudeme děsit.
- Jak jste mě našli? - Viděl tě pošťák.
Tony, udavač pitomej.
Co sis jako myslel?
Venku je to pro tebe nebezpečný.
Nebezpečný je to jenom doma.
Nemám být ve stresu.
Vy dvě to mezi sebou musíte vyřešit, nebo obě vypadněte.
No, jedna z vás musí zůstat, protože potřebuju pečovatelku a…
- asi by to měla být moje žena. - Asi?
- Asi? Tvoje žena? - Ano, moje žena.
- Dobře. - Řekl jsem „určitě moje žena“.
Odvedu ho domů.
Ty dvě si to vyříkají.
Ne, to se nestane.
Já ti nevím.
Když dospělej chlap uteče z domu, někdy lidem dojde, že je čas se usmířit.
Víš, že mám celej měsíc zakázanej sex?
Můžeme jít a nemluvit u toho.
Promiň za tu radu.
Nebudu do toho Matthewovi mluvit.
Rady od tchyně nechce poslouchat nikdo.
Bože, tohle je takové klišé.
Aspoň se nehádáme, kdo udělá štědrovečerní večeři.
Jo, protože ani jedna z nás neumí vařit.
Já se taky omlouvám. Matthewovi jsi radila dobře.
Tak rozzářeného jsem ho dlouho neviděla.
No, takovou situaci už jsem zažila.
Matthew si doma vždycky připadal zastíněný.
Derekův bratr to měl stejně.
Jako malý to měl těžké.
Asi jsem se mu měla víc věnovat.
Takže to dělám správně?
Ne, říkám, že každé dítě potřebuje něco jiného.
Já si z toho vezmu svoje.
Kluky jsi vychovala dobře.
Děkuju.
Není zač.
Tohle ještě ne.
Díkybohu.
Ničil mě každý den čekání na tebe.
Lásko má, neboj se,
miluju tě už tisíc let
a dalších tisíc tě milovat budu.
Čas stojí. Ztělesněná krása.
Budu z vína. Nenechám si nikdy vzít…
O krok blíže…
- Bože. - Ježíši.
- To bylo hrozně brzo. - Jo, já vím.
Jsem nervózní.
Obvykle se neseznamuju s celou rodinou a celou dcerou hned na prvním rande.
Které se koná zrovna v den narozenin mrtvé manželky a mámy.
Takže nevím, no.
- Je ujetá. Líbí se mi. - Jo.
- Bezva rukávy. - A rozpuštěný vlasy.
- Jsi hezká. - Jste sexy.
- Kolik máte dětí? - Já… možná…
Nebudeme zpívat?
Od refrénu.
Ničil mě každý den čekání na tebe.
Lásko má, neboj se, miluju tě…
DONNA ZMEŠKANÝ HOVOR
…už tisíc let
a dalších tisíc tě milovat budu.
Celou dobu jsem věřil…
- Donno. Co se stalo? - …že tě najdu.
Čas mi tě přivedl.
- Zpomalte. - Miluju tě už tisíc let…
Jak jako, že jsme přišli o Mayu?
…a dalších tisíc tě budu milovat.
Překlad titulků: Kristina Himmerová